14 Peter Annæus Øyen. [No. 4 



beherrschte." 54 ) Naar ifølge den fremstilling, Haukenæs 55 ) giver, 

 sagnhistorien synes at incleslutte i sig den tid, da skoven fra øst 

 og skoven fra vest vokste sammen paa Hardangervidden, saa maa 

 man erindre, at denne sagnhistories ælde er ubekjendt. 



Ved nu at gaa over fra den ældre tid til „nutiden" vil jeg 

 med hensyn til de trærester, man ånder i myrene, kun minde om 

 Blytt's udtalelse : „Stubbelaget beviser alene, at myren engang var 

 skovbevoxet, men fortæller intet om, når trægrændsen drog sig 

 ned." 56 ) 



I de to sidste aarhundreder synes skovgrænsens synken, at 

 maatte betragtes som et ganske almindeligt fænomen paa den skan- 

 dinaviske halvø. 



I Loms prestegjeld (Gudbrandsdalen) tales saalecles allerede i 

 1726 om de „fælles Skove, som tildels ere ringe nok, og fast af- 

 tagne." 57 ) Omkring midten af forrige aarhundrede fandt man i Tor- 

 neå furustubber i høitliggende indsøer, i hvis nærhecl ingen furu- 

 skov fandtes, 58 ) og i Norge klagede man over, at skovene aftog 

 aar for aar. 59 ) I 1780 behandlede Bull i et eget kapitel „Om 

 Aarsagen til Skovenes Aftagelse og Mangel, samt Midlerne, hvorle- 

 des de best kan komme istan cl igien, opelskes og bespares" 60 ) det 

 fænomen, som gjennem tidernes løb har tiltrukket sig mere og mere 

 opmærksomhed. 



Naar man skrider ind i dette aarhundrede bliver klagerne 

 over trægrænsens synken og skovenes udtyndelse alt mere og mere 

 høilydte. Jeg skal ikke her binde mig til den kronologiske række- 

 følge — man tager næsten ikke et hidhørende arbeide i haanden 

 uden at støde paa samme omkvæcl. 



Keilhau omtaler „den paa flere af vore Fjelde iagttagede 

 Nedstigning af Trægrændsen" 61 ) og gjør opmærksom paa landets 

 stigning eller klimatets forværrelse som aarsag til dette fænomen. 

 I et forord omtaler ogsaa Mejdell „vore Skoves stadigt tiltagende 

 Forringelse." 62 ) „I Søndre Bergenhus Amt er det trængt igjennem 

 til Alles Bevidsthed, at Skovene Dag for Dag aftage." 63 ) Schu- 

 belee anser det „saaledes hævet over al Tvivl, at Furegrænsen, 

 længere tilbage i Tiden, i det hele tåget har gaaet høiere end 

 nu." 64 ) Bl ytt omtaler „the lamentable fact that the limits of the 

 birch and the pine on our mountains have, in the cours of years, 

 become much narrower" 65 ) og nævner specielt Sogn og Jotunhei- 

 mens vestlige del som steeler, hvor iagttagelser er gjort med hen- 

 syn til trægrænsens synken, en synken der har vedvaret helt op 



i 



