1894 — 95] Hardangerviddens geolog, og archæolog. forhold. 15 



til nutiden. 66 ) Baeth meddeler, at „ endog i den seneste Tid ere 

 store Vidder forandrede fra rigt skovbedækkede Skraaninger til nø- 

 gent Fjeld." 67 ) Og denne synken af trægrænsen synes at være gan- 

 ske almindelig — kysten og indlandet, de nordlige og de sydlige 

 dele af halvøen synes behersket af det samme fænomen. Thi „selv 

 i vore nøgneste Kystegne saasom Jæderen og Karmøen paavise 

 Beboerne med Bestemthed Steder, hvor der endnu for 1 a 200 

 Aar siden skal have voxet endog Furuskov," 68 ) og i Finmarken har 

 skovene været udsat for store ødelæggelser, som i høi grad har 

 forringet den tidligere, ingenlunde ubetydelige skovbestand i de 

 nordlige landsdele. 69 ) 



Netop om fjorddistrikterne udtales: „det er ogsaa ubestride- 

 lig^ at det netop er i disse Distrikter, at Skovene og de fra ældre 

 Tider opsparede Forraad i de sidste Decennier har aftaget aller 

 mest og i en meget betydelig og sørgelig Grad have været hjem- 

 søgte af Skovødelæggelsen", 70 ) og man Under videre, at „Afskov- 

 ningen har tydeligvis tåget sin Begyndelse paa cle yderste Øer, 

 som have det for Skovens Trivsel ugunstigste Klima; herfra er den 

 uophørlig skjønt langsomt skreden frem i østlig Ketning; den fort- 

 sættes fremdeles den Dag idag." 71 ) At kystegnene har været i 

 særlig grad udsatte, kan jo skrive sig fra, at trægrænsen her i og 

 for sig ligger forholdsvis lavt — dels kan ogsaa de særegne oro- 

 grafiske forhold have bidraget sit; thi som det tydelig fremgaar 

 af følgende udtalelse: „De bedste og væsentligste Skovpartier derimod 

 forekomme under 3 — 400 Fod — nemlig paa de i dette lavere 

 Lænde hyppigere forekommende Jordlag, der over hele Amtet er 

 af stærk sandig Beskaffenhed," 72 ) spiller de i forbindelse med en 

 tidligere, forholdsvis høi marin grænse staaende fænomener i disse 

 egne, ialfald paa sine steder, en betydelig rolle. 



Aarsagen til denne udtynding af skoven maa vel søges i flere 

 forhold af tildels meget forskjelligartet karakter. De praktiske 

 forstmænd synes at lægge en særlig vegt paa følgerne af menne- 

 skets ødelæggende indflydelse. Asbjøensen anfører saaledes, „at 

 Forringelsen med Undtagelse af enkelte Naturbegivenhecler, der for 

 en stor Deel have ødelagt flere Skove, er foraarsaget ved en Hugst, 

 som ikke staar i Forhold til Skovens Eeproduktions-Evne eller Til- 

 vext." 73 ) Ja Wille gjør ogsaa opmærksom paa sætrenes store 

 vedforbrug og skovbrande som medvirkende aarsager til skovens 

 udrycldelse. 74 ) Hertil kommer saa den vigtige faktor, Baeth gjør 

 opmærksom paa: „Hvad navnlig Fjeldskoven angaar, da ophører 



