1894 — 95] Hardangervidders geolog, og archæolog. forhold. ] 7 



gaaende fremstilling se, at vekslende tørre og fugtige perioder har 

 været isigte. 80 ) Ovenfor er allerede Keilhau's anskuelse meddelt, 

 og Geisebach trækker i sin afhandling „Uber den Vegetations- 

 character von Hardanger in Bergens Stift" en lignende slutning: 

 „Est ist eine nothwendige Folgerung aus dem allgemeinen Vorkom- 

 men clieser vegetabilischen, unversteinerten Uberreste der Vorzeit, 

 dass die Temperatur auf dem Fjeldplateau einst vi el hoher gewesen 

 sei." 81 ) Jeg skal saa tilslut anføre en udtalelse af Hjelt og Hult: 

 „Man antager allmånt, att trådgrånsens nedflyttning och fj allens 

 uttorkning år en foljd af skogens forstoring genom eld och afverk- 

 ning. Men i många andra fall kan detta forklaringssått alis icke 

 anvåndas — — — . Vi maste hår soka an annan forklaring. Och 

 en sådan erbjuder oss professor Blytt." 82 ) Dermed er man kom- 

 met tilbage til en af de mest epokegjørende theorier paa det kom- 

 parativ fysikalsk-geologiske omraacle, en theori der fra de geolo- 

 giske formationer saaledes er fulgt helt op til nuticlen. 



Jeg skal derpaa gaa over til at omtale de mærker, man paa 

 Hardangerviclden fineler efter den tidligere nedisning — dels i form 

 af bundmoræne, dels som flytblokke og dels som skuringsfænomener. 

 Endelig bør i denne forbindelse ogsaa omtales de grusafleiringer, 

 som en nøiere undersøgelse maa afgjøre, om de som moræner staar 

 i direkte forbindelse med nedisningen, eller om de som bræsøaflei- 

 ringer staar i en mere indirekte. 



Wille fan elt, at torvmyrene overalt hvilte paa „blaat Ler, som 

 ofte er temmelig grusblandet," 83 ) en beskrivelse der passer noksaa 

 godt paa bundmorænen. Allerede Vabgas Bedemae meddeler fra 

 omegnen af Bjoreia: „Viele Sandhaufen finden sich in der Nåhe 

 der wieder erscheinenden kleinen Seen." 84 ) Ovenfor er anført 

 Koben's beskrivelse af grusafleiringer ved Normanslaagen, og Hansen 

 anfører, at „på Vidda, helt ned mot Sætesdalen, findes stadig til- 

 dels mægtige sandterrasser." 85 ) Videre anfører Hansen, at „mellem 

 Totak og Møsvatn ligger et stort „erratisk felt" myrlændt og fladt 

 — — — men ut mot denne er der foran Bitdalsvandet bygget op 

 en bred flat sandmo, der falder smukt terrasseformigt av til myr- 

 slåttene nedenfor/' 86 ) Til de foregaaende kan saa føies følgende 

 udtalelse af Eeusch: „Fjeldplateauet viser overalt tilrundede for- 

 mer; men gode skuringsmerker er ikke sædvanlige; morænegrus er 

 udbredt jevnt, men tyndt. ,,Mægtige sandterrasser" har jeg ikke 

 seet noget til. Den smule elvegrus, som findes hist og her, lader 

 sig intetsteds tyde som vidnesbyrd efter isdæmmecle sjøer, saadanne 



