18 Peter Annæus Øyen. [No. 4 



som Hansen vil have." 87 ) I Viddens nordvestlige del, egnen syd 

 for Hardangerjøkelen, som jeg selv har havt anledning til at under- 

 søge, finder man morænegrus, paa sine steder slet ikke ubetydelig, 

 og i mængde er større og mindre, erratiske blokke strøet rundt. 

 Der anføres endog fra Vidden et par seteforekomster (sidemoræner) 

 nemlig fra Veigaadal og Fljodal. 88 ) Jeg skal imidlertid i denne 

 forbindelse ikke undlade at gjøre opmærksom paa, at man paa Vid- 

 den maa være meget forsigtig med at angive „ seter" seet paa af- 

 stand, netop paa grund af de flere steder næsten horizontale, svæ- 

 vende formationsgrænser, der paa fjernt hold kan være meget skuf- 

 fende til sine tider; jeg behøver kun som eksempel at henvise til 

 Brøgger' s beskrivelse og af bildning af Grydeberget. 89 ) Ved studiet 

 af de løse aflagringer paa Vidden maa man imidlertid vogte sig for 

 en ensidig opfatning af forholdet — de eiendommelige configura- 

 tionsforhold antyder muligheden af, at en detailundersøgelse kan 

 støde paa mange lokale eiendommeligheder. Man faar sikkerlig, 

 som jeg ved en anden leilighed 90 ) har gjort opmærksom paa, regne 

 saavel med isdækkets større uclstrækning for øie som med mulig- 

 heden af opdæmmede bræsøer. 



Skuringsfænomenet synes paa Vidden at være udviklet som 

 divergerende. Eeusch fandt isskuringen gaaencle mod øst (Hest- 

 hovd, Hallingdal), østsydøst (Hol, Hallingdal), sydøst (Skur dalsfj ord), 

 østnordøst og øst (Laaggriberget, Opdal), østsydøst og sydøst (Da- 

 gali), sydsydøst, syd, sydsydvest og sydvestvest (Steinbuheia). 91 ) 

 Brøgger fandt skuringsretningen mod vest (Grønnenuten) og nord- 

 vest (Bjoreidnuten). 92 ) Selv har jeg paa store Ishaug helt op paa 

 den høieste top fundet skuringsstriber, store erosionsfurer og rockes 

 moutonnées udviklet paa en saadan maade, at den tidligere isbevæ- 

 gelses retning mod vest er aldeles sikker. 



De sidste decennier har i det store tåget medført en aftagen 

 af bræerne paa den skandinaviske halvø, saaledes ogsaa for Hard- 

 angervidclens vedkommende. Denne aftagen tilhører imidlertid en 

 af de underordnede perioder. 



I denne forbindelse kan jeg meddele en meget interessant 

 optegnelse, hentet fra et i Norges geografiske opmaaling opbevaret 

 manuskript: „I Dalen mellem Onen og Aasfjeld er ligeledes ad- 

 skillige Spor efter en tidligere Istid. Bortseet fra det sidste Par 

 Vintres og Sommer es overordentlige Snemængde i disse Fjelde 

 paastaae cle gamle Gubber, at Sneen idetheletaget har aftaget siden 

 deres Barndom, ligesom det samme efter deres Fædres Udsagn 



