B. E. Bendixen. [No. 15 



til den kommanderende general, Cl. von Ahlefeldt og kommandanten 

 paa Bergenhus, oberstlieutenant Johan Caspar von Cicignon havde 

 faaet kongens afgj ørende ordre om at optræde i forening med den 

 engelske flaade, vilde der være blevet tilføiet Hollænderne et uhyre 

 stort tab, og dette havde da sandsynligvis ledet til, at den repu- 

 blikanske regjering i Nederlandene allerede nu var blevet styrtet, 

 og det oraniske parti være kommet til magten, hvad der ogsaa 

 skete 5 aar senere, da Jan de Witt blev myrdet i Haag under 

 Franskmændenes indfald. Danmark-Norge vilde i dette tilfælde 

 have sluttet sig til Hollands fiender. 



Meyer fortæller i sin „ anledning", at han havde søgt at ind- 

 lemme de forskjellige beretninger, han havde kunnet overkomme, i 

 sine samlinger til Bergens beskrivelse; men en vis høi velynder 

 raadede ham til at behandle denne begivenhecl for sig selv og med 

 større udførlighed. 



Forfatteren til digtet om de engelskes angreb, Thomas Gilbert- 

 son Thamson var ifølge Hattings præstehistorie og J. F. Lampes : 

 Bergens Stifts Biskoper og Præster efter Reformationen (s. 165)> 

 født i Bergen 1619, studerte i Kjøbenhavn, Rostock (og Greifswalde),, 

 blev kaklet til sognepræst i Graven 1652, men tiltraadte ikke kaldet, 

 blev 1653 vieepastor i Fane, men overtog heller ikke dette embede, 

 da han samme aar blev præst til St. Jørgens hospital. Han for- 

 rettede tillige som slotspræst paa Bergenhus. Hatting, som har 

 kjendt hans digt, siger, at han ansaaes for en ferm mand i embeds- 

 sager og havde gode studier; men forresten har han fundet ad- 

 skilligt i Acta capituli Bergensis, som ikke tjener til mandens gode 

 rygte, og omtaler en kapitelsdom over ham i 1669, hvorved han 

 blev mulkteret med 20 rdlr. for hos vinhandler von Durven paa en 

 lørdag at have beruset sig, være kommet i klammeri og slagsmaal og 

 derefter at have sovet rusen ud paa samme sted. Thamson døde 

 1672, efterat have overleveret sit digt til kapellanen ved hospitalet,. 

 Robert Robertson Pheiff, der blev hans etterfølger (-{- 1725). Hans 

 søn, Herman Henrik Pheiff (-j- 1754), skjænkede det til Meyer, der 

 var gift med hans søsterdatter. 



Ved branden i 1756, der opkom i Meyers nabolag og strakte 

 sig fra Torvet til Nordnes, brændte originalhaandskriftet tilligemed 

 en hel del andet af hans samlinger, medens han reddede en afskrift 

 af det foruden forskjellige andre ting, som laa i hans arbeids- 



