1894 — 95] Algevegetationen ved Norges vestkyst. 19 



undersøgelse, da den ofte giver ly og tilholdssted for smaa sjeldne 

 arter. 



Den sublitorale algeflora, der vokser nedenfor 40 meters dyb, 

 er som nævnt meget sparsom. De faa skrabninger, som jeg udførte 

 paa saa store dyb, bragte kun op nogle smaa daarligt udviklede 

 eksemplarer af Ptilota plumosa (L.) Ag. og Evthora cristata (L.) 

 J. Ag. 



IL 



Den litorale algeflora. 



Anstiller man en sammenligning mellem den sublitorale og den 

 litorale algeflora, er der især to ting, som springer i øinene; for 

 det første den regelmæssighed, hvormed de karakteristiske, overalt 

 optrædende litorale formationer, afløser hinanden ovenfra og nedad 

 i modsætning til de sublitorale, der som nævnt indenskjærs i det 

 hele er temmelig uregelmæssig fordelte, og for det andet mangfoldig- 

 heden af de lokale algeformationer og i det hele tåget den afveks- 

 ling, x der finder sted overalt i den litorale flora. 



En ting, som gjør denne region særlig afvekslende, er de lito- 

 rale klippebasiner, der stadig er fyldte med flodvand. Disse maa 

 efter sin beliggenhed regnes til den litorale region, medens de som 

 oftest er fyldte med rent sublitorale arter. 



Hvor bredderne er klippefulde, forrevne og gjennemsat af dybe, 

 mørke revner og huller, hvor aldrig en solstraale trænger ind, har 

 algevegetationen et ganske andet præg end paa de tilstødende 

 lokaliteter udenfor, idet ogsaa her arter, der afgjort er sublitorale, 

 vokser høit over laveste vandstand, medens de almindelige litorale 

 karakteralger ikke trives herinde af mangel paa lys. Det er navnlig 

 floridéerne, der trives paa saadanne lokaliteter, og det med de 

 samme arter baade indenskjærs og udenskjærs, medens det jo er 

 fucoideerne, der ellers udgjør hovedbestanddelen af den litorale flora 

 indenskjærs. 



Paa saadanne mod den afblegende virkning af sollyset be- 

 skyttede steder optræder i almindelighed algerne med saa vakre, 

 dybe farvetoner som intet andet sted. Eksempelvis kan nævnes 

 Rhodymenia palmata (L.) Grev., der jo optraadte som karakteristisk 

 epifyt i den øvre del af Laminaria hyperborea-formationen. Men 



