fra bestyrelsen. 21 



den har været det forj ættede land for embedsmænd, for pensjonister, 

 for rigfolk, der har kunnet vælge sit opholdssted, og mangen by 

 har mecl sorg seet kanske baade en og flere af sine største 

 skatydere drage ind til det steel, som alene i vort land har havt 

 „et europæisk præg". 



Men dette forhold er vel skikket til at vække bekymring. 

 Et lidet folk har ikke raad til at sætte saa mange af sine bedste 

 kræfter ind paa ét sted, og allermindst et folk, der lever under 

 naturforhold som vort fædrelands. De store afstande og den 

 vanskelige samfærdsel gjør det her endnu nødvendigere end i andre 

 lande at skabe flere kulturcentrer, hvis ikke store dele af landet 

 skal blive liggende i skyggen. I denne henseende vil oprettelsen 

 af et nyt universitet paa vestlandet faa en ikke liden betydning. 

 Det vil danne udgangspunktet for en kulturbevægelse i den lands- 

 del, som har været mindst berørt af indflydelsen fra den store 

 østlandsby, og det nærmere kjendskab til høiskolens virken, som 

 er en frugt af stedets nærhed, vil forhaabentlig ogsaa gjøre sit til 

 at bringe videnskabelig dannelse i større anseelse, end den for 

 tiden hos en stor del af vort folk nyder. 



Det har været en af vort aarhundredes store lærdomme paa 

 økonomisk omraade, at der er foretagender, som direkte ikke giver 

 noget udbytte, men som dog indirekte lønner sig. Til disse maa 

 regnes ikke blot forbedrede samfærdselsmidler, navnlig jernbane- 

 anlæg, og fagskoler, men ogsaa enhver indretning, der ved at 

 fremme oplysningen øger de forskjellige arbeidskræfter. Hører op- 

 rettelsen af et universitet til denne klasse foretagender, saa vil 

 kanske ret mange synes, at de har raad til at være med og give- 

 penge dertil." 



Til det her anførte kan vi helt og holdent slutte os, og ogsaa 

 de indvendinger, som kan reises mod oprettelsen af et universitet 

 for vestlandet, er allerede ved sagens tidligere diskussjon og i 

 prof. Brøggers foredrag om dette emne, hvortil vi henviser, ganske 

 gjendrevne. 



Vort lands økonomiske evne er visselig nu stor nok til at det 

 kan underholde to universiteter, og ingen vil tvile paa, at den 

 aan delige vækst i vort folk er stærk nok til, at vi kan forsyne dem 

 med lærekræfter og gjennem disses videnskabelige arbeide yde vort 

 værdifulde bidrag til forøgelsen af den menneskelige viden. 



Vi skal, hvad den økonomiske side angaar, blot anføre, at 

 Sverige med noget over det dobbelte af vort folketal foruden 



