62 Indberetning 1895 



Et stort fund fra Nordland er især merkeligt ved det store antal 

 spillebrikker (47 stykker); et af Nordfjordfundene er fra en begra- 

 velse i baad, nedsat ei langt fra den baadgrav, som af undertegnede 

 undersøgtes i 1890 (Aarsberetning for 1890, afhandl. no. 8), og 

 nogle andre Nordfjordfund er indkomne fra det langt inde i landet 

 beliggende dalstrøg, hvor nu den nye landevei fra Grrjotli gaar 

 ned til Strynsvandet. 



Blandt enkeltfundne oldsager fra denne tid merkes en snoet 

 halsring af sølv, funden paa Tjernagel i Sveen. 



Den middelalderske afd eling har faaet en smuk forøgelse 

 ved en del kirkesager fra Røldal, hvoriblandt en pragtfuld messe- 

 hagel fra meget gammel tid med indvævet dyreornamentik i orien- 

 talsk smag, fortjener særlig at paapeges. Desuden er indkommet 

 et par arkitektoniske brudstykker og nogle smaating, fundne ved 

 arbeide paa Nikolaikirkens gamle tomt i Bergen. 



Til den moderne afdeling (tiden efter reformationen) hører 

 en del af kirkesagerne fra Eøldal samt et betydeligt antal sager 

 af forskjellig slags, i en eller anden retning karakteristiske for de 

 seneste 3 — 4 aarhundreder. Blandt mere interessante stykker kan 

 eksempelvis nævnes: et smukt døbefad af kobber, en gammel tryk- 

 presse, given af bogtrykker Kratts, nogle ældre portrætter i olie, 

 et ornamenteret bret fra tyskekirkens gamle orgelverk, givet af 

 kjøbmand Joh. J. M. Reusch m. m. Det sidstnævnte har føl- 

 gende indskrift: 



Zu Gottes Ehr und Ruhm, sein Haus damit zu zieren 



Hat man dies Orgelwerck lassen illuminieren 



lm Jahr Christi 1678. 

 Det bærer desuden givernes navne: Harmen Duerloe, Thies 

 Meyer og Bastian Reimers. Ved hr. kjøbmand Joh. Døschers 

 velvilje har museet som depositum modtaget bryggedrengenes ældre 

 fane, hvis dug prydes af et maleri af tyskebryggen med den gamle 

 børs etc. Den interessanteste erhvervelse er dog den her i byen 

 vel bekjendte „vængebaad", som i 1814 skal ha været brugt af de 

 bergenske Eidsvoldsmænd paa deres reise til Lærdal. Baadens 

 seneste, nu afdøde eier, rentenist Herman D. Janson, havde flere 

 gange udtalt, at han efter sin død ønskede baaden overleveret til 

 museet. „Hvis ikke museet vil modtage den, skal den brændes", 

 fortælles han at ha ytret ; selv opbevarede han baaden med den 

 største omhu, saa at alt tilbehør befandtes i bedste orden, ligesom 

 de gamle malerier i agterspeil og kahyt er fuldstændig ubeskadigede. 



