80 Indberetning 1895 



følges nogetsomhelst princip. Hverken antallet af tjenesteaar eller 

 økonomiske forhold eller duelighed synes der at være tåget noget 

 hensyn til ved uddelingen, og selv yngre ugifte lærere med kort 

 tjenestetid kan følgelig gjøre regning paa at komme i betragtning 

 naar, de blot venter. Og en saadan opfordring til at vente ligger 

 i stipendiernes størrelser, idet denne er rigelig, ialfald for de nær- 

 meste distrikters vedkommende, saa vedkommende ikke selv har 

 nogen udgift ved sit byophold. Det at faa stipendium blir da en 

 saa stor fordel, at der godt kan ventes efter den og det saa 

 meget mere, som det let kommer at se ud som uretfærdighed, at 

 én skal bestride sit ophold ved kurset helt og holdent selv, mens 

 en anden faar alle udgifterne dækkede, uden at andet end tilfældet 

 synes at være afgj ørende for, at netop han blir den heldige. 



Ved et møde til diskussion af dette spørgsmaal, som under- 

 tegnede holdt med deltagerne, lod det ogsaa til, at de fremholdte 

 synsmaader vandt tilslutning og at man fandt den nuværende ord- 

 ning med stipendierne uheldig. 



Vanskeligere er det at angive nogen udvei til forbedring af 

 forholdet, men jeg vil dog her fremholde, hvad jeg i den hen- 

 seende antydede paa det nævnte møde. Min mening er, at det 

 hensigtsmæssigste vil være at uddele et betydelig større antal 

 mindre stipendier, idet disses størrelse beregnes saaledes, at de 

 dækker reiseudgifter og diæt for frem- og tilbagereisen samt en 

 mindre del af opholdet, mens dette for en anden del maa bestrides 

 af vedkommende selv eller af hans skolekomune. Uden forhøielse 

 af det samlede stipendiebeløb vilde man paa denne maade kunne 

 skaffe et langt større — antagelig [det dobbelte — antal lærere 

 stipendium og samtidig vilde der være mindre opfordring forj de, 

 der har raad til at reise paa egen bekostning, til at undlade dette 

 af hensyn til forventet stipendium et senere aar. Rigtignok vilde en 

 saadan ordning være uheldig for lærere med stor familje og liden 

 løn, men det er vel at vente, at det er faa skolekommuner, som 

 har en opfatning som den, der forekommer gjennem nægtelse af 

 tilstrækkelig permission til deltagelse i et kursus, og det er at 

 haabe, at det lidt efter lidt vil gaa op for kommunerne, at deres 

 lærere trænger til at komme ud og fornye sine indtryk og udvide 

 sit syn og sine |kundskaber, hvis de ikke skal gaa ganske træt i 

 sit arbeide, og at kommunerne har en pligt paa sig til at bidrage 

 hertil. 



