1900] Vestlandets Bombus- & Psityrus-arter. 9 
er fundet ved Bergen og her særlig synes at holde sig til skjær- 
gaarden. Jes har dog i den sidst forløbne sommer fanget en dron- 
ning i min have i Sanddalen, ca. 1 mil syd for byen, hvor den i 
selskab med flere af sine slægtninge besøgte et blomstrende kirse- 
bærtræ, og desuden fangede jeg i slutningen af august 3 arbeidere 
i Bergens museums botaniske have, de 2 paa en høiblomstret Vero- 
nica, den ene paa en løgvekst. 
Paa en ekskursion sammen med hr. konservator SPARRE-SCHNEI- 
DER til Askøen i juli 1896 fandtes en mindre rede neppe 4 meter 
fra søbredden, og nogle uger senere fandt jeg en anden ligeledes 
temmelig liden rede noget længere inde paa øen i en lyngmark. 
Forrige sommer fandt jeg ogsaa paa Jæderen 2 reder, hver paa 
7 individer og nogle faa celler. De paa sidstnævnte sted anstillede 
forsøg paa at faa klækket hanner mislykkedes desværre aldeles, 
trods al anvendt forsigtighed. Samtlige reder laa lige under mos- 
tæppet. 
At denne form, naar hannerne engang findes, vil vise sig at være 
en selvstændig art, holder jeg for høist sandsynligt. Herfor synes 
ogsaa blandt andet den omstændighed at tale, at enkelte af arbei- 
derne er saa rent minimal smaa, ca. 7 m.m. Desuden viser farven 
sig saavel hos hunner som arbeidere meget konstant: Thorax rød- 
lig-gul, bagkrop lysere gul; undersiden og benene sorte med sorte 
corbiculd-haar. 
Fra Jæderen finder jeg den kun noteret paa Frica tetralix. 
Paa Askø samt store og lille Sartor har jeg desuden fanget og 
observeret den paa Erica cmerea og Calluna vulgaris. 
6. Bombus lapponicus, Fapr. 
Den formodning, som SPARRE-SCHNEIDER under sin omtale af 
sJotunheimens* humler har udtalt med hensyn til udbredelsen af 
nærværende art paa det sydlige Norges høifjelde, har ved mine 
undersøgelser paa ,Hardangervidden* i sommer fundet fuld be- 
kræftelse. Ogsaa her fløi nemlig lapponicus temmelig almindelig i 
alle tre kjønsformer, hunnerne dog forholdsvis sparsomt. 
Arbeiderne synes at foretrække papilionaceer og var særlig 
hyppig at finde paa Lotus og Astragalus, men observeredes ogsaa 
af og til paa Rhinantus og Melampyrum samt paa Geranium silva- 
tieum, som i stenurene voksede i utrolige mængder. 
