1899] Undersøgelser i fjordene ved Bergen 1899. 7 
ved bunden. Atlanterhavsvandet staar i en dybde af 80 m. I 
Byfjorden stiger temperaturen fra overfladen mod et maksimum i 
et dyb af 50—80 m., hvorfra den sagte falder mod bunden. Bund- 
lagenes saltgehalt er 34,95%0. En maaned senere (%) har den 
begyndende overfladeopvarmning forskudt min. fra overfladen til 
et dyb af henholdsvis 30 m. (Hjeltefj.) og 10—20 m. (Byfjorden). 
I den førstnævnte fjord arter temperaturforholdene sig noget usæd- 
vanligt, idet maksimum ikke ligger ved bunden, men i en dybde af 
100—150 m. Samtidig er Atlanterhavsvandets niveau ca. 100 m. 
fra overfladen. I Byfjorden er som allerede nævnt et temp. min. 
i 10—20 meter, mens maksimum fremdeles holder sig i en dybde 
af 50—80 meter. Endelig har ogsaa Atlanterhavsvandet trængt 
ind i Byfjorddybet, 35-vandet naaes i et dyb af 300 meter. Mai- 
snittet (%%) giver billedet af en fortsat opvarmning af overflade- 
lagene samt en sænkning af 35 promille-niveauet ved opblanding 
med det ferskere fjordvand. Observationerne den **/; fremstiller 
baade for Hjeltefjordens og Byfjordens vedkommende den typiske 
sommertilstand med temp. maksimum i overfladen og minimum ved 
bunden. Atlanterhavsvandet staar i Hjeltefj. til 150 m. og 1 By- 
fjorden til 300 m. 
Den *% har overfladens afkjøling begyndt at gjøre sig gjæl- 
dende. I Hjeltefj. finder vi høstmaksimum i 15 meters dyb (119%,7 C.) 
og i Byfjorden en dybde af 5 m. (129,25 C.) 
Den *1 er i Hjeltefjorden høstmaksimum naaet ned til 40 m. 
(9,5). Overfladens temperatur er fremdeles høiere end bundvandets. 
I Byfjorden er maks. i 20 meters dyb, overfladevandet er nu blevet 
noget koldere end bundvandet. 
De fortsatte undersøgelser viser, at Hjeltefjorden og Byfjorden 
er forskjellige 1 sin hydrografiske karakter. Dette vil tydeligt frem- 
gaa, naar forholdene i 200—250 meters dyb sammenstilles. 
