1900] Undersøgelser i fjordene ved Bergen 1899. L7 
I Puddefjordens overflade kan saaledes temperaturen synke 
fil ea. 2" og stige til ca. 189. (Se 13, p. 5). Forskjellen i salt- 
gehalt kan beløbe sig til 25 "0. — I sin almindelighed kan man 
sætte, at i den biologiske stations akvarier er saltgehalten i regelen 
mover 30 %,.- Den kan stige til ca. 33 og synke til ca. 28, 
men differentserne i saltgehalt naar neppe over '/> %. At over- 
fladevandet ikke er salt nok for en flerhed af dyrene har enkelte 
gange vist sig. I juni 1898 holdt dr. MARIANNE PLean flere Sarsia- 
eksemplarer levende i et akvarium. I slutten af maaneden blev 
der foretavet rensning af de ytterste ledningsrør, indtagsaabningen 
kom saaledes høiere op i vandet og nærmere stationen. 
Da meduserne kom i det vand, som nu bragtes, faldt de til- 
bunds og blev liggende urørlige. Denne forandring i vand havde 
ogsaa en noget uheldig indfiydelse paa f. eks. aktinier og echino- 
dermer, derimod lod det ikke til at genere de fiske, som gik i 
akvarierne. Heldigvis kan man altsaa sige, at det vand, som til- 
føres akvarierne er salt nok til at stenohaline organismer kan 
leve deri. 
Følgende copepoder er hidtil observerede i Puddefjorden: 
- Calamus finmarchicus, 
Pseudocalanus elongatus, 
Centropages typicus, 
— hamatus, 
Temora lomgicornis, 
Metridia lucens, 
Anomalocera patersomi, 
Acartia longiremis, 
—  discaudata, 
Oithona similis, 
— — spinifrons, 
Microsetella atlantica, 
Longipedia coronata, 
Harpacticus chelifer, 
ldya furcata. 
Af de nævnte har kun Pseudocalanus, Temora, Anomalocera, 
Acartia lomgiremis og Oithoma similis optraadt i mængde. Masse- 
optræden af Amnomalocera er kun iagttaget en enkelt gang, nemlig 
17/5 1898. 
TL 
