1900] Undersøgelser i fjordene ved Bergen 1899. 29 
Heraf har fem en sydlig udbredelse og kan saaledes ikke regnes 
for at være arktisk i streng forstand. Disse fem er: 
Calanus finmarchicus, 
Pseudocalanus elongatus, 
Acartia longiremis, 
Oithona similis, 
Oncæa comifera. 
De øvrige, rent arktiske former, er: 
Calanus hyperboreus, 
Chiridius armatus, 
Euchæta norvegica, 
Scaphocalanus aerocephalus, 
Metridia lmga, 
Heterorhabdus mnorvegicus. 
Af de sidstnævnte er OC. hyperboreus, E. norvegica, Metridia 
longa og Heterorhabdus norvegicus ogsaa observeret i Atlanterhavs 
forholdenes resion udenskjærs. 
Vistnok forekommer ogsaa paa fjorddybene mere sydlige former 
saasom Cenitropages typieus, Metridia lucens, Temora longieormis og 
Oithoma spinifrons (saaledes 1 Korsfjorden */s 1899), men det anførte 
maa være tilstrækkeligt til at karakterisere planktonfaunaen paa 
dybet i de vestlandske fjorde som arktisk i sit præg. 
Det er flere ting, som peger i den retning, at nævnte arktiske 
eopepoder er endogenetiske. Det er lidet sandsynligt, at copepod- 
faunaen paa dybet i vore vestlandske fjorde rekruteres synderligt 
ved arktiske strømmes transport. At f. eks. Fucheæta norvegica 
forplanter sig i vore fjordes dyb maa fremgaa deraf, at jeg gjen- 
fagne gange har fundet ikke alene ægbærende hunner, men ogsaa 
unger paa forskjellige udviklingsstadier. En sjelden gang har jeg 
ogsaa seet en han med spermatophor (se pl. I, fir. 10). Nogen 
masseoptræden af arktiske copepoder i overfladelagene i lighed med, 
hvad Avrivincmus har fundet for Skageraks vedkommende (2, p. 26), 
har jeg ikke kunnet observere i fjordene heromkring. Jeg har 
alene fundet disse former enkeltvis optrædende i planktonet og i 
regelen kun nedenfor 200 meter. 
Sars (17) angiver ogsaa for flere af de nævnte copepoder (f. 
eks. Scaphoealanus acroeephalus og Chiridius armatus), at de fore- 
