J æderen er temmelig forskjellig fra næsten alle andre distrikter 
1 vort land. Aabent mod havet, fladt og træbart med sine store 
torvmyrstrækninger mellem de veldyrkede, rationelt drevne kulturer, 
med frodige enge og bugnende agre minder det mere om et jydsk 
landskab end om et stykke norsk kystnatur. Det skulde derfor 
ikke synes uberettiget at antage, at man her maatte kunne finde en 
lepidopterfauna med for vort land nye eller paa anden maade 
interessante former, saameget mere som det for coleopterfaunaens 
vedkommende har vist sig, at man paa Jæderen kan gjøre ganske 
rige og interessante fund. 
Kommer man imidlertid derud i haab om at kunne sammen- 
bringe et rigt lepidoptermateriale, saa vil man visselig blive i høi 
erad skuffet; dertil lægger nemlig de klimatiske forholde altfor store 
hindringer i veien for indsamling af insekter tilhørende denne orden. 
Qg har man bare 5 å 6 uger at ofre paa undersøgelsen af dette 
eiendommelige kystdistrikt, saa vil man i denne tid neppe nok være 
kommen ud over de vanskeligheder, der ligger i ubekjendtskabet 
med de lokale forholde, en omstændighed, som her i langt høiere 
grad end i de lune fjorddistrikter vil være af betydning for resul- 
taterne. 
Den stadige, ustanselige blæst, der er begrundet i træbarheden 
og havets umiddelbare nærhed, er paa Jæderen den væsentligste 
hindring for fangsten. Hvor man staar og gaar paa myrer og 
marker suser og piber det gjennem lyng og græs til alle døgnets 
tider; ja selv ikke bag de høie stengjærder er der ly. Alt bevæger 
sig, blomster og straa dingler og svaier, nettet slaar ud og kan af 
den grund væsentlig bruges mod vindretningen, hvad der selvfølgelig 
I mange tilfælder vil være ganske frugtesløst. Al denne bevægelse 
I græsset og lyngen virker distraherende og yder ingen veiledning 
ved opsøgningen af noetuerne, medens man jo paa lune skogenge 
