16 
A.  W.  Brøgger. 
[No.  1 
ikke  sammensætte  til  udpræget  tydelig^e  former.  De  er  ornamenteret 
ved  enkle  snit  og  tillige  ved  halvcirkelformede  indtryk.  Sammen- 
satte linjemønstre  forekommer  ikke. 
Disse  lerkarskår  har  en  særlig  interesse  som  de  første  sådanne 
fra  norsk  stenalder.  Særligt  uheldige  forhold  har  bevirket  at  vi 
ikke  eier  norske  lerkar  fra  stenalderen,  idet  gravene,  hvori  disse 
skulde  findes,  ikke  er  av  den  art,  at  lerkarrene  har  kunnet  opbe- 
vares.  Og  dernæst  er  kun  få  av  vore  bopladse  således  situerede 
at  de  har  tilladt  bevaring  av  så  skjøre  gjenstande  som  lerkar. 
Eiendommelig  er  tillige  forekomsten  av  på  Holeheien. 
Noget  tilsvarende  kj  endes  ikke  fra  anden  norsk  boplads,  og  er  først 
nylig  fundet  på  svensk  boplads.^) 
De  øxer^  der  er  fundne  på  denne  flintrige  boplads,  er  alle,  på 
en  enkelt  undtagelse  nær  (1.  c.  IV  a p.  26),  av  anden  bergart  end 
tiint.  I modsælning  til  de,  der  er  fundne  på  Vespestad,  er  de  her 
alle  av  en  bestemt  form  og  kun  av  denne  ene.  Et  type-exemplar 
er  avbildet  fig.  14.  Den  er  av  tæt,  grøn  bergart,  antagelig  en 
eruptiv,  av  uregelret  firkantet  tversnit,  idet  den  er  facetsleben.  Den 
er  i frontsnit  lidet  avsmalnende  fra  egg  mod  nakke;  i sidesnit  frem- 
træder  tydelige,  skæve  smalsider,  tveregg  og  en  særlig  karakteristisk 
bøining  av  ryglinjen.  Disse  to  siste  kjendemerker  er  vel  værd  op- 
mæ.rksomhed,  da  vi  vil  få  anledning  til  at  følge  dem  ved  samtlige 
vestlandske  skafthulløse  øxer.  Det  er  også  værd  at  lægge  merke 
til  at  stykket  er  skjødesløst  arbeidet,  idet  arrene  efter  hugningen 
ikke  overalt  er  fjernede. 
Det  skal  tillige  nævnes  at  der  er  fundet  mange  sliferspidser ^ 
hele  og  fragmentariske,  på  Holeheien.  Det  rige  materiale,  udgravet 
av  en  kyndig  hånd,  som  her  foreligger,  er  en  væsentlig  kilde  til  et 
godt  kjendskab  til  Vestlandets  stenalder.  Den  danner  sammen  med 
det  kyndigt  udgravede  Vespestad  grundlaget  i vor  viden  om  steu- 
alderen  i det  vestlige  Norge. 
Noget  længere  mod  nord,  i Hålands  pgd.,  er  der  i sin  tid  på 
den  såkaldte  Solestrand  under  Sole  gård^)  gjort  et  støri-e  fund  på 
en  ftintmark  ganske  i lighed  med  de  i Klep.  Fundomstændighederne 
er  også  lier  utilfredsstillende  oplyste.  Der  er  indsamlet  fiintekjerner 
og  blokke  i mængde,  avfald  natinligvis  også.  Flækker,  både  finere 
*)  O.  Frødin:  En  svensk  kjøkkenmødiling,  Ymer  1906. 
Bektangelblacl  Jæderen  har  „8olesanden“.  Lorange  kalder  det  i Ab. 
1874  p.  86,  hvor  dette  fund  omtales,  „Solestranden“. 
