32 
A.  W.  Brøgger. 
[No.  1 
Jæderens  vedkommende  går  ud  på,  at  det  her  beskriver  en  kurve, 
der  i den  nordlige  del  er  10  å 11  meter;  i de  midtre  dele  stiger 
den  til  ca.  15  meter  og  så  synker  den  igjen  i de  sydlige  dele  (1.  c. 
p.  44).  Men  det  bør  tilføies,  at  dette  ikke  er  en  fastslået  regel. 
Og  særlig  for  partiet  ved  Bore,  der  for  denne  undersøgelse  er  av 
størst  interesse  at  kjende,  har  Øyen  ingen  opgave;  og  docent 
Kolderup  har  mnndtlig  meddelt  mig,  at  han  for  sin  del  anser  15 
meter  for  vel  meget  ved  dette  strøg. 
For  nu  at  søge  ad  geologisk  vei  at  bestemme  Holeheiens  alder 
i forhold  til  tapes-eketid,  er  det  da  nødvendigt  at  kjende  bopladsens 
nuværende  nivå.  Men  forinden  jeg  her  går  over  til  at  meddele 
hvad  min  undersøgelse  har  git  for  et  resultat,  er  der  et  fænomen 
ved  hævniugens  historie,  der  spiller  en  vigtig  rolle  for  den  videre 
forståelse,  og  som  derfor  må  omtales  her.  Det  er  den  lille  post- 
glaciale  sænkning,  som  Øyen  av  topografiske  og  andre  årsager 
sluttede  sig  til  for  Jæderens  vedkommende,  som  Holmboe  har  bemt 
ved  Skeieprofilet,  og  som  Rekstad  har  vist  ved  et  enkelt  profil  på 
Søndmørskysten.  (lagttagelser  fra  terrasser  og  strandlinjer.  B.  M. 
Ab.  1905  og  1906). 
Holmboes  analyse  av  profilet  ved  Skeie  er  avgjørende  for 
beviset  angående  sænkningen.  Han  fandt^)  i uforstyrret  leie  en  strand- 
vold av  indtil  5 meters  mægtighed,  der  hvilede  på  et  lag  av  fersk- 
vandsgytje,  der  havde  en  mægtighed  av  indtil  70  cm.  og  hvori 
fandtes  fossiler  (karplanter  og  alger)  tilhørende  en  varm  og  frodig 
vegetation.  Der  kan  heller  ikke  være  tvil  om  strandvoldens  marine 
karakter,  da  der  bl.  a.  fandtes  mængder  av  rullede  strandsten. 
i den.  Holmboe  tyder  dette  profil  således,  at  her  har  været  en 
postglacial  sænkning,  og  at  denne  sænkning  ikke  kan  ha  været 
mindre  end  8 å 9 m.  Ferskvandsgytjen  under  strandvolden  hgger 
kun  2 m.  over  den  nuværende  havfiade;  følgelig  han  ihhe  godt 
landet  her  før  sænhningens  beggndelse  ha  Ugget  noget  lavere  end 
nu.  Dette  er  avgjørende  og  stemmer  forsåvidt  ganske  med  Øyens 
bemærkninger  om  landpladens  beliggenhed  før  den  postglaciale 
sænkning  (1.  c.  p.  44  f.)  at  „fiere  forhold  synes  at  tyde  på  at  på 
denne  tid  (d.  e.  tiden  før  sænkningens  begyndelse)  lå  landet  her 
mindst  lige  så  høit  som  i nntiden“.  Hvis  dette  er  rigtigt,  hvad  der 
synes  at  fremgå  særlig  af  Skeieprofilet,  da  stiller  det  sig  vel  lidt 
J.  Holjiboe  : Planterester  i norske  torvm3'rer.  Vidsk.selsk.  skr.  Mat. 
nat.  vidsk.  kl.,  1903:  2 p.  91—99. 
