1907] 
Xoi-ges  Vestlands  Steiialder. 
33 
tvilsomt,  hvorvidt  denne  postgiaciale  sænkning  kan  jevnføres  med 
littorinasænkningen  i Sydskandinavien. 
På  lignende  made  fandt  Rekstad  (1.  c.  1906  p.  45)  et  profil 
på  Haramsøen,  Søndmør,  hvor  myrjord  av  30 — 40  cm.s  mægtighed 
fandtes  indleiret  mellem  overliggende  fjæresten  og  grus  og  under- 
liggende sand.  Og  endelig  fandt  Holmboe  ved  Ramså  på  Andøen 
i Nordland  (1.  c.  p.  107  ff.)  et  profil  der  må  tydes  som  bevis  på 
en  stedfunden  postglacial  sænkning.^) 
At  der  altså  virkelig  har  fundet  en  sådan  sted  på  vest-  og 
nordkysten  av  Norge  må  ansees  sikkert.  Men  der  hersker,  såvidt 
jeg  kan  se,  uoverensstemmelse  med  hensyn  til  de  forskjellige  for- 
skeres antagelse  om  tidspimMet  for  denne  sænkning.  Holmboe  og 
ØYEN  antar  at  landpladen  på  Jæ-deren  havde  nået  så  langt  som  til 
sit  nuværende  nivå  før  sænkningen  fandt  sted. 
Til  bestemmelsen  av  Holeheiens  forhold  til  denne  sænkning  var 
en  nøiagtig  nivåbestemmelse  aldeles  avgjørende.  Jeg  besøgte  der- 
for stedet  under  gunstige  forhold  i november  1906  og  nivellerede 
hopladsens  høide.  Jeg  fandt,  at  det  laveste  punkt  for  bopladsen 
ligger  mellem  1.20  og  1.40  m.  lavere  end  fladen  ved  Bore  nye 
kirke,  der  av  veivæsenet,  ifølge  velvillig  meddelelse  fra  hr.  amts- 
ingeniør  Bassøe,  er  uivelleret  til  at  ligge  6.20  m.  o.  h.  Dette  gir 
en  høide  for  Holeheiens  stenaldershoplads  av  4.80 — 5.0  m.  o.  h. 
Fladen  ved  Bore  kirke  synker  langsomt  og  umerkeligt  de  tre  kilo- 
meter mod  havet  og  stiger  ligeså  umerkeligt  til  Grudevandet,  hHs 
høide  over  havet  antagelig  stemmer  med  Orrevandets  (5  m.),  jvfr. 
kartskisse  fig.  26.  Det  forståes  nu  hvorfor  det  er  avgjørende  at 
vide,  når  den  postgiaciale  sænkning  indtraf.  Hvis  landpladen  havde 
nået  sit  nuværende  nivå  i det  væsentligste,  vil  der  være  sandsyn- 
lighed  for  at  bopladsen  er  æJdre  end  sænkningen,  hvad  den  i alle 
tilfælde  av  arkeologiske  grunde  må  være.  Her  vil  først  en  kom- 
hineret  geologisk-arkeologisk  undersøgelse  av  Jæderen  kunne  ud- 
rette  uoget. 
Ved  gravning  på  bopladsen  i 1899  fandt  professor  Gustaeson 
(1.  c.  p.  7)  et  profil,  som  havde  følgende  beskaffenhed: 
0 Muligens  må  pi’ofilet  ved  Fristadmyv  i Ogne,  Jæderen  (Holmboe  1.  c. 
p.  86)  tydes  som  bevis  for  sænkniugen.  Holmboe  fandt  her  et  sandlag  mellem 
to  torvlag. 
3 
