1907] 
Norges  Vestlands  Stenalder. 
35 
åbne  hav  var  så  let.  At  Holeheien  er  yngre  end  denne  ældste  be- 
bygg^else  er  utvilsomt  og’  vil  være  en  vigtig  veiledning  for  dateringen 
av  de  øvrige  vestlandsfund,  såvelsom  for  sammenligningen  mellem 
de  østlandske  og  vestlandske  forhold. 
Om  det  nu  tydeligvis  kan  sies  om  Holeheien  at  dens  alder  er 
nogenlunde  bestemt  både  geologisk  og  arkeologisk,  så  vilde  det  jo 
være  kjærkomment  om  man  av  forholdene  ved  Ves])estad  skulde 
kunne  få  nogen  bekræftelse  herpå.  Arkeologisk  er  Vespestad  sam- 
tidig med  Holeheien,  men  den  geologiske  samtidighed  kan  ikke  vises 
med  det  forhåndenværende  materiale.  Vespestads  nivå  over  middel- 
vandstand  er  3 m.  Ifølge  mundtlig  velvillig  meddelelse  fra  hr.  Rkk- 
STAD  er  tapesnivået  på  ydersiden  av  Bømmeløen  10  meter,  kanske 
lidt  mere.  Ditferencen  er  her  den  samme  som  ved  Holeheien.  Selve 
jordlagene  ved  Vespestad  var,  ifølge  Schetelig,  Naturen  1905; 
1.  Torv,  ca.  30  cm. 
2.  Stenaldersknltnrlag,  ca.  30  cm. 
3.  Strandler. 
4.  Grus. 
Bopladsen  ev  beliggende  i myr,  og  myrdannelsen  er  senere, 
langt  senere,  end  knlturlaget. 
Vi  er  hermed  færdige  med  gjennemgåelsen  av  de  vestlandske 
bopladse  og  vil  nn  gå  over  til  at  underkaste  materialet  av  enkelt- 
fnndne  sager  en  behandling.  Førend  dette  gjøres  vil  det  være  av 
interesse  at  resnmére  øxetyperiie  fra  bopladserne. 
1 a.  Øxer  med  noget  avrundet,  oftest  facetteret  tversnit,  tildels 
gående  over  i lirkantede.  Fig.  21—22  og  25. 
b.  Med  mere  tydeligt  lirkantet  gjennemsnit.  Facetslibning 
almindelig.  Fig.  14,  23—24. 
Begge  disse  underavdelinger  av  forholdsvis  korte  og  brede  øxer, 
kan  nndet  ét  sammenfattes  til  en  bestemt  avgrænset  gruppe,  der, 
som  det  nævntes  ovenfor,  kan  kaldes  øxer  av  Y espestadtypm. 
Deres  fælles  kjendemerker  er:  slibning  overalt,  dog  ofte  dårligt 
dækkende  ar  efter  hugning;  slibningen  oftest  facetslibning.  Karak- 
teristisk bøining  av  lygliujen;  tveregg  av  vestlandsk  type;  størrelse 
i alm.  omkr.  10  cm.  Forskjellen  er  ikke  så  betydelig  at  den 
berettiger  nogen  deling  i to  distinkte  typer.  Den  består  væsentlig 
kun  i det  ujevne  tversnits  forskjellige  karakter.  Hvor  rygfladen 
er  meget  hvælvet  blir  dette  rundt,  da  facetslibningen  udj evner  over- 
gangene. — Denne  types  forhold  til  østlandske  øxer  har  sin  særlige 
inteiæsse.  Det  er  allerede  ovenfor  omtalt,  at  vi  ialfald  hidtil  ikke 
