60 
A.  W.  Bi’øgger. 
[No.  1 
IV.  Øxer  med  skafthul. 
Skafthuløxernes  historie  i Skandinavien  er  endnu  ikke  skrevet. 
Der  gives  dog  enkelte  almiiidelige  holdepunkter,  der  leder  til  over- 
sigtlige  anskuelser  uden  detaljer.  Det  er  således  en  almindelig  ud- 
bredt  opfatning,  at  skafthuløxerne  i Norden  først  optræder  i Mon- 
TBLius’  tredie  periode,  altså  ved  kobberalderens  begyndelse.  Hermed 
er  givet,  at  kobberøxformerne  å priori  er  de  ældste.  Denne  an- 
skuelse er  den  rådende  blandt  svenske  og  norske  arkeologer;  både 
dr.  Almgeen  og  dr.  Salin  har  gået  ud  herfra  og  særlig  den  siste 
har  leveret  et  værdifuldt  bidrag  til  udviklingens  forståelse.^  Hans 
opfatning  er,  at  de  ældste  skafthuløxer  uden  tvil  er  de,  der  er  ar- 
beidede  i horn,  og  at  udviklingen  skulde  være  foregået  shg,  at  disse 
former  fra  horn  gik  over  til  kobber  og  herfra  atter  kopieredes  i sten. 
Her  skal  nu  kun  gjøres  rede  for  de  vigtigste  former  på  Vest- 
landet og  hertil  knyttes  enkelte  bemærkninger.  Der  er  ikke  tale 
om  nogen  historisk  udvikling  og  udredning. 
R.  42-43. 
Man  må  anta,  at  disse  to  typer  hænger  sammen,  — har  et  eller 
andet  slægtskab.  Hvorledes  dette  slægtskab  forholder  sig,  vil  ikke 
her  bli  gjort  gjenstand  for  udredning,  da  dette  må  sees  på  bredere 
grundlag,  end  her  kan  fremlægges. 
At  de  begge  oprindelig  stammer  fra  hornøxformer  kan  ligeledes 
antas;  og  dernæst  kan  det  ansees  for  givet,  at  ingen  av  dem  i sin 
udvikling  har  passeret  et  „kobberstadium“,  idet  kopieringen  fra  horn 
sandsynligvis  er  foregået  direkte  til  den  bløde  sten,  hvori  i almiude- 
lighed  disse  øxer  er  dannede.^) 
Formen  R.  42  forekommer  i Norge  særlig  langs  kysterne,  og 
ikke  få  fra  Vestlandet  og  nordlandene.  Den  findes  endvidere  i Sve- 
rige og  Finland,  alle  steder  i varianter  av  høist  forskjellig  art.  Så- 
1)  Dr.  B.  Salin  i „Upplancls  forliistoriska  tid“  p.  108  ff. 
2)  Dr.  B.  Salin  liar  antat  p.  168  1.  c.,  at  visse  liornoxer  er  kopierede  i 
kobber  og  at  det  er  fra  disse  at  skafthuløxerne  i sten  stammer.  Dette  er  vel 
ganske  rigtigt,  men  må  reserveres  til  at  gjælde  visse  former.  Endel  skaftlml- 
øxer  er  jo  autoktone,  nordiske,  og  da  kobberet  liar  været  et  sparsomt  tilgjænge- 
ligt  materiale  i Norden,  er  det  nepj)e  rimeligt  at  anta  disse  former  kopierede  i 
kobbei',  men  snarere  at  de  er  kopierede  i sten  direkte. 
