1907] 
Norges  Vestlands  Stenalder. 
63 
del  av  yngre  stenalder,  og  således  sandsynligvis  av  de  ældste  skaft- 
huløxer  i sten  i Norden.  Jeg  kjender  for  tiden  ingen  daterende 
fund,  der  kan  avgjøre  dette.  Sandsynligvis  går  typen  også  et  stykke 
ned  i stenalderen.  Såvidt  vides  kj endes  den  imidlertid  ikke  fra 
gravfund,  og  kan  derfor  heller  ikke  dateres  i sin  nedre  grænse. 
I Norge  er  de  fleste  exemplarer  fundne  vesten-  og  nordenfjelds; 
kun  få  er  fra  det  østlige  Norge.  lalt  findes  fra  Vestlandet  og  det 
nordenfjeldske  ca.  20  st.  av  gruppen  R.  42 — 43.  Fra  Sverige  har 
jeg  desværre  ingen  bestemte  opgaver  at  holde  mig  til.  Fra  Finland 
flndes  stykker  avbildede  hos  Aspelin  1.  c. 
R.  36—35. 
Øxer  av  typen  R.  36  (Montelius  98),  der  for  kortheds  skyld 
kunde  kaldes  kobbertypen,  og  øxer  av  typen  R.  35,  der  i alminde- 
lighed  benævnes  den  bådformede  øx,  eier  for  Norden  en  særlig 
interesse  i mange  henseender.  Salin  har  som  udtryk  for  en  blandt 
nordiske  arkeologer  rådende  opfatning  i det  citerede  verk  om  Upp- 
land  (p.  168)  opstillet  den  hypotese,  at  den  bådformede  øx  er  ud- 
viklet  av  kobbertypen,  der  atter  er  en  efterdannelse  fra  hornøxen. 
Dette  således  antydede  forløb,  som  også  Almgeen  (Sveriges  Rike) 
har  omtalt,  er  nden  tvil  det  rigtige.  Nogle  bidrag  til  dette  inter- 
essante studiefelt  vil  bli  git  her  ved  fremlæggelsen  av  det  vest- 
landske materiale. 
Montelius  har  påvist^)  at  kobbertypen  er  opstået  i Ungarn, 
og  dernæst  at  den  på  sin  vandring  nordover  har  avsat  sig  i en  til- 
svarende stenøxtype;  denne  kobbertype  i sten  kjendes  fra  Mellem- 
Europas  østligere  dele.  Det  tør  være  av  interesse  at  bemerke,  at 
den  synes  at  gå  tvers  over  Europa  den  store  flodvei,  idet  den  ikke 
forekommer  i Frankrige  eller  England  og  Spanien. 
Fra  Italien  kjendes  den  i sten;ø  fra  Alpeegnene  kjendes  den, 
nemlig  fra  pælebygningerne  i Attersee,  Salzburg.®)  I TysUand  er 
den,  såvidt  jeg  kan  få  rede  på  det  av  litteraturen,  ikke  kjendt  fra 
1)  Chronologie  d.  åltesten  Bronzezeit. 
2)  Bulletino  paletnologia  italiano,  XVIII,  pl.  X,  fig.  1 og  10.  — Det  frem- 
går ikke  av  H.  Schmidt:  „Heinricli  ScUiemanns  Sammlung  Ti-ojaiiischer  Alter- 
tiimer“  (Berlin  1902),  p.  272  ff.  hvorvidt  t3'pen  er  kjendt  fra  Troja.  Ingen  av 
de  avbildede  brudstj-kker  S3mies  at  høre  til  den. 
3)  Montelius  1.  c.  fig.  23.  Lindenschmidt,  Altertiimer,  avbilder  b.  I,  h.  4, 
pl.  I fig.  12  et  stykke  fra  Kaufbeuren,  vel  K.  i Syd-Bayern. 
