66 
A.  W.  Brøgger. 
[No.  1 
Mestoef  fig’.  93.  Et  stykke,  der  synes  at  kunne  henføres  til  typen 
er  og-så  fig’.  19  på  pl.  III  i J.  Mullee  ,,Vor-  und  friihgeschiclit- 
liche  Altertiimer  d.  Provinz  Hannover “. 
Samtidig’  med  at  området  således  hegrænses,  stiger  antallet  av 
stykker;  man  sammenligne  de  anførte  tal  foi’  Sverige.  Også  for 
Norges  vedkommende  er  forholdene  meget  oplysende: 
R.  36  R.  35 
Øst  f.  Kristianiafjorden 8 19 
De  indre  dele 5 
Vest  f.  fjorden.  3 6 
Vestlandet 1 8 
Nordenfjeldske 2 17  0 
Hertil  kommer  to  st.  av  typen  R.  36  og  flere  av  R.  35,  der 
desværre  ikke  har  stedsangivelser. 
Allerede  av  disse  tal  ser  man,  hvor  langt  almindeligere  den 
hådformede  type  i Skandinavien  er  end  kobbertypen.  Fra  Finland 
opgav  Aspelin  i 1874  ca.  60  st.,^)  alle  fra  den  sydvestlige  del  av 
landet,  Finlands  skandinaviske  provins;  Hackman  1.  c.  karakteriserer 
endogså  denne  provins  ved  den  bådlbrmede  øx.  Det  nævntes,  at 
typen  fandtes  i Danmark,^)  men  her  som  en  helt  østlig  form  (Vedel 
B.  0.  fig.  9),  Mullee  114.  Et  overgangsexemplar  er  fundet  i F. 
Preussend)  Fra  Melienburg  har  dr.  Beltz  noteret  et  eneste  exem- 
plar^),  og  ovenfor  nævntes  typens  mulige  forekomst  i Hannover. 
Det  er  efter  denne  statistiske  belysning  klart,  at  kobbertypen 
bør  være  ældre  end  den  bådformede  type,  og  dette  støttedes  som 
det  såes  av  de  topografiske  forhold.  Vi  tør  altså  gå  ud  fra  som 
rigtigt,  at  det  er  den  siste  type,  der  er  ndviklet  av  den  første,  og 
at  deiine  udviMing,  efter  de  statistiske  forhold  at  dømme  er  fore- 
gået  i det  sydøstlige  Sverige.  (Skåne— Småland — Østergøtland). 
Den  bådformede  types  ringe  forekomst  i Danmark  henfører  den 
til  østlige  egne,  som  allerede  Montelius  og  andre  har  påpegt. 
På  den  anden  side  må  det  erindres,  at  den  er  fundet  så  langt  vest 
som  i Hannover;  at  den  også  har  videt  sig  nd  over  hele  den  nor- 
1)  Det  nordligste  e.Kplr.  der  kjendes,  er  fra  lløkenes  i Trondenes  pgd., 
Tromsø  amt.  Ts.  1446. 
Compte  i’endn,  Congrés  de  Stockholm  p.  288.  — Anti(p:ités  etc.  fig.  64 — 65. 
h Fra  Nationalmuseet  i Kjobenhavn  har  [eg  noteret  ca.  30  stykker,  de 
fieste  bornhohnske.  Cfr.  ogsa,  Mullers  beinærkninger  i „Museumsetiketter“  45,  5. 
h Lissauer:  Die  prahistorischen  Denkmaler  West-Preussens,  taf.  Il  fig.  24. 
h Meklenb.  Jalirb.  63  p.  73. 
