72 
A.  W.  Brøgger. 
[No.  1 
Det  står  nu  tilbag-e  at  peg’e  på  udviklingen  av  degenerations- 
formerne  fra  den  siste  variant  av  den  bådformede  type.  Denne 
optræder,  som  det  nævntes,  med  forskjelligt  tversnit.  Dens  særtegn 
er  imidlertid  en  langsom  forsvinden  av  detaljer  som  knap,  skaftholk 
og  rygsøm.  Det  er  kun  rygfladens  mere  eller  mindi’e  hvælvede 
udseende  og  dernæst  tversnittet,  der  er  varierende,  og  endelig  den 
større  eller  mindre  krumning  på  langs  av  øxen,  der  varierer,  og  som 
gir  anledning  til  de  forskjellige  varianter  av  de  senere  typer. 
Den  variant,  der  bibeholder  krumningen  og  bådformen  i det 
væsentlige  uden  detaljer,  gir  anledning  til  dannelsen  av  en  i Norden 
meget  almindelig  type,  nemlig  grnndtypen  B.  29  og  R.  28.  Der 
findes  her  et  rigt  materiale  av  overgangsformer.  Et  godt  exemplar 
er  det,  der  fandtes  i helleMsten  ved  Svelvik,  Hurum,  Busk.  (c.  19886, 
Ab.  1900).  Et  andet  er  flg.  3 i Ab.  1880  fra  Busk.  Formen  er 
her  bibeholdt  i det  væsentlige. 
Der  skal  ikke  her  forsøges  nogen  nærmere  typologisk  udred- 
ning  av  disse  forhold.  Jeg  skal  pege  på,  at  der  gives  et  rigt  ma- 
teriale av  kombinationsformer  og  lokalformer,  der  først  må  sættes 
i system.  Det  kan  ikke  være  tvil  om  at  det  endelige  resultat  en- 
gang vil  vise,  at  en  del  af  disse  „ simple  “ former  av  skafthuløxer, 
er  degenerationsfornier  fra  en  række  typer,  og  at  de  under  udvik- 
lingen gjensidig  har  påvirket  hinanden  og  at  der  således  er  skabt 
en  række  kombinationsformer  som  det  vil  bli  av  interesse  engang 
at  få  udredede. 
Den  udviklingshistorie  typerne  B.  36  — 35  med  overgange  til 
R.  29  opvisei-,  er  således  en  for  Norden  særlig  vigtig  og  særlig 
interessant,  der  trænger  til  nddybning  i detaljer,  men  som  i det 
væsentlige  turde  vise  sig  at  være  som  den  her  fremstillede. 
R.  33—34. 
Udviklingen  av  disse  typer  er  delvis  behandlet  av  Moxtelius  J 
og  berørt  allerede  i 1874  av  Hildebeanu.-)  Mullee  har  i Ordning 
93 — 96  opstillet  en  ndviklingsrække  av  mere  særegne  danske  for- 
mer. Prototypen  — eller  typerne  — er  sikkert  kobberoxer  fra 
Enropas  kobberalder.  Der  vil  her  endnii  mindre  end  ved  de  fore- 
gående former  bli  tale  om  nogen  noieiæ  udredning,  da  det  euro- 
pæiske  materiale  er  meget  stort. 
P Chronologie  d.  illtest.  Bronzezeit,  p.  14  fl'. 
Coiiipte  remlu,  Coiigrds  de  Stockliolni,  1874,  j).  338  f. 
