19071 
Norges  Vestlands  Stenalder. 
83 
av  den  danske  form  Muller  86,  der  tillige  findes  i Meklenbnrg 
(Mekl.  Jahrb.  63  p.  66). 
Øxerne  av  porfyrgrnppens  typei'  er  således  mange  og  kan  hen- 
føres til  flei'e  forskjellige,  tydelig  adskilte  typer.  Den  relative 
kronologi  for  disse  enkelte  typer  og  hele  gruppens  i-elative  kronologi 
er  et  vanskeligt  område  at  udrede.  Der  vil  her  kun  bli  anført  de 
vigtigste  støttepunkter.  Hvis  Mullers  antagelse  af  typens  udvik- 
ling  fra  Muller  82  og  Rygh  16  er  rigtig,  er  den  øvre  grænse 
angit  med  den  tyknakkede  type,  d.  v.  s.  at  de  ældre  typer  af  porfyi-- 
gruppen  sandsynligvis  skriver  sig  fra  jættestuetid  og  altså  er  sam- 
tidig med  kobbertypen  og  de  smukkeste  av  den  bådformede  type 
samt  med  de  dobbelteggede  øxer.  Men  selv  om  denne  typologiske 
forudsætning  skulde  vise  sig  ikke  at  være  rigtig,  vil  der  være  megen 
sandsynlighed  for  det  ligtige  i at  henføre  de  ældre  inden  gruppen 
til  jættestuetid.  Et  ikke  uvæsentligt  bevis  herfor  er  det  ovenfor 
anførte  om  porfyrens  anvendelse.  At  denne  anvendelse  er  et  av- 
gjørende moment  vil  indrømmes  nden  videre.  Og  da  er  det 
vigtigt  at  man  linder  porfyren  anvendt  leilighedsvis  ved  andre 
typer.  Dette  var  altså  tilfældet  med  en  øx  av  bådformet  type,  end- 
videre  med  flere  av  den  dobbelteggede  type  Montelius  39.  — ■ 
Daterende  gravfund  findes  desværre  ikke,  hverken  fra  8verige  eller 
Danmark.  Det  er  derfor  nødvendigt  indtil  videre  at  nøies  med  en 
sandsynlig  rigtighed.  Nogen  støtte  gir  det  typologiske  system,  op- 
stillet  av  Muller,  her  suppleret  med  norske  Hper: 
Muller  83 
Muller  84 
R.  39  R.  37 
vestlandsk  æs-fonn  ! 
\ 
Kun  få  degenerationsformer. 
Hver  enkelt  af  disse  typer  synes  ikke  at  ha  havt  synderlig 
lang  levetid;  dette  fremgår  av  det  ringe  antal  for  hver  av  dem, 
muligens  med  undtagelse  av  R.  37.  Det  turde  derfor  kanske  ikke 
være  helt  uberettiget  at  anta,  at  denne  udvikling  av  alle  disse  typer 
er  skeet  iudenfor  et  forholdsHs  begrænset  tidsrum.  Hvor  langt  ned 
de  går  er  meget  vanskeligt  at  avgjøre.  Det  bør  dog  bemerkes, 
at  kim  få  av  disse  typer  fortsætter  sig  ned  i de  såkaldte  „simple“ 
0 
■ R.  38 
