8 
J.  Eekstad. 
[No.  7 
tioner  kan  vi  dog  slutte  os  til  af  det  iagttagelsesinateidale,  som 
foreligger  fra  det  meteorologiske  institut. 
Forøgelsen  af  snemængden  i liøifjeldene  tog  sin  begyndelse  i 
1902  og  har  siden  fortsat.  Bræernes  ender  derimod  begyndte  først 
i 1903 — 01  at  rykke  frem  og  kun  nogle  bræer  deltog  da  deri;  først 
med  1904 — 05  blev  fremrykningen  mere  almindelig.  Vi  ser  heraf, 
at  der  gik  fra  IV2  til  3 aar,  inden  virkningen  af  trykket  fra  de 
øgede  snemasser  i liøifjeldene  liavde  naaet  frem  til  det  nederste  af 
bræerne.  Den  kortere  eller  længere  tid  afhænger  af  de  respektive 
bræers  større  eller  mindre  længde  og  af  deres  svagere  eller  ster- 
kere fald. 
Men  denne  virkning  forplanter  sig  dog  betydelig  hurtigere  end 
selve  bræens  bevægelse.  Ikke  ved  nogen  af  de  betragtede  bræer 
er  bevægelsen  tilnærmelsesvis  saa  sterk,  at  isen  paa  en  tid  af  1 — 
3 aar  skulde  kunne  tilbagelægge  veien  fra  deres  næringsomraader 
og  ned  til  deres  ender. 
Saavidt  det  kan  sluttes  af  de  klimatiske  forhold,  vil  bræernes 
fremrykken  endnn  holde  Ved  i nogen  tid,  særlig  naar  hensyn  tages 
til,  at  deres  fremadskriden  er  forsinket  i forhold  til  snemassernes 
voksen  i næringsomraadet. 
Sidste  sommer  (1906)  var  kold  og  den  overliggende  snemængde 
i Vestlandets  fleldegne  betydelig  større  end  normalt.  I november 
denne  høst  maa  ogsaa  nedbøren  have  været  særlig  stor,  thi  aviserne 
har  bragt  en  række  meddelelser  om  skade  foraarsaget  ved  flom, 
elvebrud  og  skred.  Det  meste  af  denne  nedbør  er  sikkerlig,  saa 
sent  som  i november,  i de  høifjelde,  hvorfra  bræerne  faar  sin  næring, 
kommen  i fast  form  og  vil  saaledes  bidrage  til  deres  voksen. 
