20 
H.  Tho.  L.  Schaanning. 
[No.  8 
dig’  bevokset  med  birkeskog’  samt  med  enkelte  større,  fritstaaende 
furutrær;  i toppen  paa  et  af  disse  har  hannen  sin  bestemte  plads 
i sangtiden,  eller  rettere  sagt  under  sit  „vaarspil“.  Dette  bestaar 
af  en  eneste,  høi  og  vidtklingende  „trille“,  delt  i 4 — 6 takter, 
og  efterfulgt  af  2,  undertiden  3 „snerrende  mislyd“,  der  har 
stor  lighed  med  „lokketonen“,  omtrent  som  et  skurrende  „syr“! 
eller  „sir“!  „Trillen“  derimod  er  ugjengivelig,  men  den  gjentages 
op  igjen  og  op  igjen  i det  uendelige,  blot  afbrudt  for  hver  4 — 6 
takt  af  de  „snerrende  mislyd“.  Betegnes  „ trillen med  — og 
„mislyden“  med  skulde  sangen  angives  ved 
^ "^5  0.  s.  V.,  hver  sats  gjentaget  optil  et  halvhundrede 
gange.  Under  „trillen“  rettes  nebbet  lodret  i veiret,  og  beflnder 
fuglen  sig  i det  øieblik  i en  slags  ekstase,  idet  den  da  „hverken 
hører  eller  ser“.  Da  den  er  ualmindelig  sky  under  „spillet“  og 
yderst  agtpaagivende  under  „mislydene“,  lader  den  sig  blot  komme 
nær  under  „trillen“.  Jagten  paa  den  blir  derved  noget  lig 
„spiljagten“  paa  Tetrao  urogallus,  idet  man,  under  forsøget  paa  at 
nærme  sig  den  syngende  fugl,  maa  „passe  spillene“;  (avancere  et 
par  skridt  under  „trillen“,  derpaa  en  stans  paa  et  par  sekunder 
under  „mislydene“  o.  s.  v.).  I begyndelsen  af  juli  1906  paatraf 
jeg  ialt  18  rugende  par  i Langfjorddal  og  ved  Tsjoalmejavre,  og 
samtlige  18  syngende  hanner  foredrog  sangen  paa  ovennævnte 
maade;  en  flerhed  af  disse  hanner  blev  skudt  for  at  konstatere 
species.  Den  af  Collett  (3,  p.  94;  4,  p.  262;  5,  p.  18)  beskrevne 
„Phyl.  />oreafe-sang“  i Porsanger,  der  bestaar  af  strofen  „Zi“  gjen- 
taget optil  et  dusin  gange  efterhinanden,  hørte  jeg  den  24de  juni 
1900  ved  Strand  i Langfjorddalen.  Den  hørtes  dengang  fra  5 han- 
ner, hvoraf  jeg  skjød  den  ene;  saavel  dette  eksemplar  som  de  øv- 
rige af  mig  undersøgte  har  været  normalt  farvede;  vingebaandet 
har  været  utydeligt,  og  vingens  Iste  haandsvingfjær  har  skudt  ca. 
1 mm.  fremfor  vingedækfjærene,  i et  par  tilfælde  endog  været  ca. 
1 mm.  kortere  end  disse.  29  ad.  eksemplarer  havde  en  totall. 
129—133  mm. 
Foruden  i Sydvaranger  forekommer  den  rugende  i Porsangei'- 
fjord  og  i den  nordlige  del  af  Tanadalen. 
Ifølge  dr.  Wessel  (p.  31)  adskiller  dens  rede  sig  fra  Phijl. 
trochilus's  ved,  at  det  er  løsere  sammenføiet,  har  blot  lidet  ud- 
viklet  tag,  idet  den  ene  væg  er  noget  høiere  end  den  mod- 
staaende,  samt  ved  at  redematerialet  blot  bestaar  af  tørre  straa  og 
mose,  aldrig  af  fjær. 
