Østfinmarkens  fuglefauna. 
43 
1 907] 
Vadsø;  ligeledes  ved  Vardø.  Paa  Murmankysten  ruger  den  talrig 
paa  Fiskerhalvøen.  I 4 reder  har  egantallet  været  4—4 — 5 — 6 og 
første  eg  lagt  15de  juni  1905  og  17de,  18de  og  30te  juni  1906. 
I 4 kuld  var  eggenes  længde  21.5—25  mm.,  bredde  16—17.5 
mm.  Totall.  (6  ad.  eksemplarer)  180  — 197  mm. 
60.  Melanocorypha  calandra  (L.  1766). 
Et  eksemplar  af  denne  syd-europæiske  lerkeart  blev  paatruffet 
den  16de  april  1905  i Sydvaranger;  den  hopped  om  paa  elveisen 
udenfor  min  bolig  ved  Hestefos  i Øvre  Pasvikdal  og  viste  sig  lidet 
sky;  i sine  bevægelser  ligned  den  fuldstændig  ^4.  arvensis,-  som 
baade  jeg  og  min  kamerat  Johan  Koeen  ogsaa  tog  den  for,  som 
vi  stod  og  betragted  den.  For  at  „konstatere  species“,  skjød  imid- 
lertid Koren  den,  og  stor  var  vor  overraskelse,  da  eksemplaret 
laa  i vor  haand  og  vi  opdaged,  hvilken  sjelden  gjest  vi  havde 
faaet.  Det  var  en  hun  i noget  slidt  vaardragt.  Totall.  182  mm.; 
vingens  længde  117  mm.,  halens  57  mm.,  culmens  13.5  mm.; 
nebbets  høide  ved  roden  8 mm.  Oversiden  brunsort  med  gulbrune 
fjærbremme;  undersiden  hvidagtig,  brystet  med  tætte,  sortbrune 
pletter ; paa  hver  side  af  halsen  en  stor,  sortagtig  llek ; kropsiderne 
lyst  brunlige.  Armsvingfj ærene  med  brede,  hvide  spidser;  styr- 
fjærene  hvidspidsede,  den  yderste  helt  hvid,  den  næstyderste  med 
hvid  udfane.  (Opbevares  paa  universitets-museet,  Kristiania,  kfr. 
COLLETT  7,  p.  7). 
I de  skandinaviske  lande  er  arten  hidtil  kun  engang  paavist, 
nemlig  ved  Kalmar  i Sverige,  hvor  et  eksemplar  blev  skudt  i sep- 
tember 1856,  ifølge  Kolthoee  (Sv.  Jag.forb.  Nya  Tidskrift  1902, 
p.  66). 
Fam.  Picidae. 
61.  Picoides  tridactyliis  (L.  1766). 
Den  tretaaede  spette  er  jevnt  udbredt  over  de  furubevoksede 
dele  af  Sydvaranger,  hvor  den  er  delvis  stationær;  i Øvre  Pasvik 
er  den  særlig  talrig  i 2den  og  3die  uge  af  oktober,  og  de  fleste 
individer  forlader  trakten  ved  denne  tid;  om  vinteren  har  jeg  blot 
seet  den  et  par  gange,  3die  februar  1905  og  15de  og  20de  mars 
1906;  først  i sidste  halvdel  af  april  optræder  den  igjen  almindelig. 
Eglægningen  foregaar  regelmæssig  i begyndelsen  af  juni;  første  eg 
blev  lagt  den  2den  juni  1904,  Iste  juni  1906.  Egantallet  er  3— 4. 
