44 
H.  Tho.  L.  Schaanning. 
[No.  8 
Redehullet  iiclhugges  nyt  for  hvert  aar;  jeg  har  blot  seet  det 
i farutrær,  baade  tørre  og  friske,  og  i 2 — 3 meters  høide  over 
marken. 
I et  kuld  var  eggenes  længde  24.5 — 25.5  mm.,  bredde  17 — 18 
mm.  Totall.  (28  ad.  eksemplarer)  230 — 241  mm. 
Piciis  mai  or  (L.  1768). 
Flagspetten  optræder  blot  tilfældig  i Sydvaranger,  hvor  et  en- 
kelt eksemplar  er  iagttaget  ved  kStrand  vinteren  1899 — 1900  (Wes- 
sel p.  59).  I Østfinmarken  forøvrigt  skal  den  være  paatruffet 
rugende  i Tanadalen  16de  juni  1884  (Collett  5,  p.  112).  Selv  har 
jeg  aldrig  iagttaget  den  i distriktet;  derimod  tog  jeg  et  eksemplar 
levende  paa  dampskibet  udenfor  Murmankysten  den  9de  august 
1903.  Ogsaa  i Enare  optræder  den  blot  tilfældig. 
83.  Picus  minor  (L.  1788). 
I modsætning  til  Picoides  tridactylus  er  den  lille  ilagspet  mere 
bundet  til  birkeskogen  og  optræder  talrigere  end  denne  art  i den 
nordlige  del  af  Sydvaranger ; i det  indre  ruger  den  meiæ  spredt  hist 
og  her  i blandskogene  optil  Mutkavarre  øverst  i Pasvikdalen.  Om 
vinteren  har  jeg  blot  seet  den  en  og  anden  gang  (28de  november 
1901,  18de  februar  1902,  31te  mars  1903),  og  sandsynligvis  træk- 
ker  flesteparten  bort  sidst  i oktober,  da  den  paa  denne  tid  optræ- 
der særlig  talrig  i Øvre  Pasvik,  for  senere  at  forsvinde  til  sidst  i 
april.  Egiægningen  foregaar  omkring  Iste  juni;  i 1904  blev  første 
eg  lagt  den  31te  mai.  Egantallet  er  5,  undertiden  6 (Wessel  p.  59) 
og  7 (Nokdling  p.  50).  Formen  Picus  minor  var.  pipra  (Pall.) 
forekommer  talrig. 
Redehullet  benyttes  blot  en  gang;  det  udhugges  næsten  altid 
i morskne  birkestammer,  ofte  blot  i mandshøide  over  marken. 
I et  kuld  var  eggenes  længde  18.5—20  mm.,  bredde  15  mm. 
Totall.  (12  ad.  eksemplarer)  162  — 171  mm. 
84.  Dryocopns  martins  (L.  1768). 
A f sortspetten  forekommer  aarhg  enkelte  omstreifende  indi- 
vider  i Øvre  Pasvik,  som  oftest  om  vaaren  i midten  af  april  og  om 
høsten  i september  og  oktober.  I 1900  holdt  et  par  sig  fra  21de 
april  til  22de  oktober  paa  Galgoniemi  ved  Hestefos,  og  muligens 
har  den  ruget  her  det  aar.  At  den  i tidligere  tider  har  ruget  al- 
mindelig  i disse  traktei-,  derpaa  tyder  alle  de  gamle  redehuller,  der  er 
udhuggede  i vældige,  nu  udtørrede  furuer  nmdt  om  i Pasviktrak- 
