1907] 
Østfinmarkens  fuglefauna. 
49 
72.  Nyctea  scandiaca  (L.  1766). 
Sneiiglen  ruger  neppe  i Sydvaranger ; selv  i det  rige  lemænaar 
1903 — 1904  blev  den  blot  paatruffet  om  vinteren,  og  paa  denne 
aarstid  optræder  den  aarlig  mere  eller  mindre  talrig  paa  f] eldene 
ved  kysten.  I Øvre  Pasvik  har  jeg  blot  seet  den  2 gange.  Dens 
rugeforhold  ■ havde  jeg  god  anledning  til  at  iagttage  paa  Novaja 
Somlja  i 1903,  hvor  den  forekom  rugende  i overordentlig  stort 
antal,  og  30  reder  med  eg  og  unger  blev  undersøgt  i løbet  af  denne 
sommer.  Foregaaende  sommer  1902  blev  ikke  et  eneste  individ 
bemerket  paa  Novaja  Semlja;  først  den  18de  december  1902  iagt- 
toges  det  første  eksemplar  her,  og  i løbet  af  februar  og  mars  1903 
blev  den  almindeligere.  Den  Ste  april  hørtes  dens  eiendommelige 
parringsskrig  for  første  gang,  og  da  veiret  blev  mildere  og  tempera- 
turen endelig  den  13de  mai  steg  ovei-  0-punktet  (middagstemperatur 
-f-  3°  C.),  saaes  allerede  samme  dag  parringen  at  begynde  ved  de 
fleste  reder.  Den  18de  mai  blev  det  første  eg  lagt  i 4 reder,  den 
22de  mai  i 7 reder,  den  28de  mai  i 1 rede  og  den  3die  juni  i 3 
reder;  senere  fandtes  omlagte  kuld  paabegyndt  endnu  den  28de  juni. 
De  tidligst  udklækkede  unger  saaes  den  23de  juni,  de  seneste  den 
30te  juli.  Egantallet  var  6 — 9 og  i omlagte  kuld  5 — 7;  eggene 
lægges  regelmæssig,  et  eg  hver  anden  dag,  og  rugningen 
begynder  aldrig  før  det  3die  eller  4de  eg  er  lagt.  Det 
omlagte  kuld  paabegyndes  fra  7 — 16  dage,  eftei-at  det  første  kuld 
er  borttaget.  Det  største  egantal  tilsammen  i de  2 kuld  (det  første 
og  det  omlagte)  af  det  samme  sneuglepar  har  været  14  eg,  7 i 
hvert  kuld,  og  lagt  mellem 
22de  mai — 3die  juni  og  10de juni— 22de  juni. 
7 eg  -f-  7 eg 
Rugetiden  er  27  dage. 
Eggene  lægges  vanlig  i en  foirlybning  paa  toppen  af  en  støi-re 
tue  eller  en  haug,  en  enkelt  gang  laa  det  paa  en  afsats  i en  fjeld- 
væg.  Blot  hunnen  ruger,  og  hannen  forsvarer  redet  med  stor 
djervhed,  enten  det  indeholder  eg  eller  unger,  og  anfalder  rasende 
enhver  fredsforstyrrer,  som  nærmer  sig  redet,  ofte  paa  ca.  V2  km. 
afstand;  ved  en  anledning  efterlod  saaledes  en  rasende  cT  sin  ene 
klo  i rygskindet  paa  min  hund,  og  flere  gange  har  jeg  maattet  ncd- 
skyde  de  rasende  fugle  i selvforsvar,  inden  jeg  har  kunnet  nærme 
mig  rederne.  Hunnen  er  dcrimod  meget  sky  og  foiiader  straks 
