1907]  Østfinmarkens  fuglefauna.  5X 
1 eg-  -|-  7 unger  (fra  2 — 14  dage  gamle)  i 1 rede  den  15de  juli 
5 unger  (fra  1 — 7 dage  gamle)  i 1 rede „ 24de  — 
1 eg  -f-  7 unger  (fra  1 — 7 dage  gamle)  i 1 rede  . „ 28de  — 
8 unger  (fra  10  dage— ca.  3 uger  gamle)  i 1 rede  „ 30te  — 
5 — (nyklækkede)  i 1 rede „ 30te  — 
I 20  kuld  var  eggenes  længde  55 — 70  mm.  og  bredde  42  — 49.3 
mm.  (gjennemsnitlig  størrelse  58  x 44  mm.). 
Et  kuld  dununger,  5 stykker,  maalte  henholdsvis ; 10  6 — 121 
— 142  — 151  — 1 65  mm.;  alder  ca.  2—6  dage). 
Totall.  (21  ad.  eksemplarer)  9 622—645  mm.,  cf  548 — 
592  mm. 
73.  Siiriiia  fiiuerea  (L.  1766). 
Høkuglen  ruger  aarlig  mere  eller  mindre  almindelig  over  hele 
Sydvaranger,  saavel  i de  frodige  birkelier  i kysttrakterne  som  i 
Øvre  Pasviks  furuskoge;  i lighed  med  de  øvrige  ugler  er  ogsaa 
denne  i sin  optræden  afhængig  af  tilgangen  paa  føde.  Særlig  tal- 
rig  var  den  i Øvre  Pasvik  under  det  rige  lemæn-  og  museaar  1904. 
Vinteren  1905 — 1906  var  den  stationær,  og  midtvinters  blev  flere 
eksemplarer  fangne  i rypesnarer  i Øvre  Pasvik,  hvor  de  var  blevet 
hængende  under  plyndringen  af  de  fangede  ryper.  Aarlig  sees  den 
talrig  under  høsttrækket  i september— oktober.  Eglægningen  fore- 
gaar  normalt  i sidste  halvdel  af  april,  undertiden  i første  uge  af 
mai.  Egantallet  varierer  i forhold  til  tilgangen  paa  føde,  fra  5—6 
og  op  til  8 — 10  og  12  eg.  1 1904  fandt  jeg  ved  Hestefos  3 kuld 
unger,  nemlig  den 
14de  mai  et  kuld  paa  8 dununger, 
21de  „ et  kuld  paa  10  unger  i forskjellig  størrelse,  fra  ca.  3 
dage — 14  dage  gamle, 
17de  juni  et  kuld  paa  8 udfløine  unger. 
I 1906  paatraf  jeg  et  rede  med  12  eg  endnu  den  Iste  juni, 
af  disse  var  de  3 klækkefærdige  og  3 halvrugede,  mens  6 var 
ubefrugtede  eller  muligens  ødelagte  af  frost. 
Redepladsen  vælges  altid  høit  tilveirs,  som  regel  i 8 — 10  meters 
høide  fra  marken ; samtlige  af  mig  undersøgte  reder  har  ligget  i ud- 
gaaede,  afkvistede  tørfuruer,  og  som  oftest  i et  gammelt  redehul  til 
Bnyocopus  marthis.  De  rugende  fugle  angriber  med  raseri  enhver 
fredsforstyrrer,  som  forsøger  at  nærme  sig  redet.  I et  tilfælde  har  jeg 
