58 
H.  Tlio.  L.  Schaanning. 
[No.  8 
paa  hoved  og  hals.  Eglægningen  foregaar  normalt  ca.  Iste  juni, 
men  sene,  maaske  omlagte  kuld  har  jeg  paatruffet  endnu  sidst  i 
juli.  I Øvre  Pasvik  udklækkes  aarlig  de  tidligste  kuld  unger  mellem 
28de — sote  juni.  T 1906  blev  første  eg  i flere  kuld  paa  8 — 10  eg 
lagt  den  SOte  mai.  De  første  jagtbare  unger  saaes  den  29de  juli, 
samtidig  iagttoges  ogsaa  et  kuld  nyklækkede  unger. 
I 3 kuld  var  eggenes  længde  39.5—45  mm.,  bredde  30 — 32  mm. 
Totall.  (310  ad.  eksemplarer)  380  — 426  mm. 
Paa  Kolgujew  var  den  almindelig  i august  1902. 
88.  Tetrao  iirogalliis  (L.  1706). 
Storfuglen  forekommer  i overordentlig  stort  antal  i de  indre, 
furubevoksedc  trakter  af  Sydvaranger.  Nordligst  udruges  aarlig  et 
og  andet  kuld  mellem  Svanvik  og  Strand;  egentlig  talrig  bliver  den 
dog  først  fra  Kobbefos  og  sydover.  Vaarspillet  begynder  normalt 
i 2den  uge  af  mai  og  vedvarer  maaneden  ud.  De  bedst  besøgte 
pladse  benyttes  hvert  aar,  og  paa  enkelte  af  disse  kan  tiurernes 
antal  undertiden  tælles  i hundreder;  røierne  er  derimod  forholdsvis 
faatallige.  Som  aarvisse  spilpladse  kan  nævnes  Mutkavarre,  Kaki- 
vara  og  Kivivara,  men  forøvrigt  spiller  den  aarlig  saavel  enkeltvis 
som  i partier  paa  4 — 8 — 20  og  flere  individer  hist  og  her  rundt  om 
paa  fururabberae  i Øvre  Pasvik.  Paa  en  enkelt  plads  blev  saaledes 
af  2 mand  i løbet  af  en  uges  tid  i mai  1904  nedlagt  71  „spiltiur“. 
De  yngre  tiurer  har  ofte  et  eiendommeligt  knirkende  spil,  uden 
den  sedvanlige  „klunk“  og  „knepping“,  ekstase-øieblikket  er  her 
yderst  kort,  omtrent  det  halve  af  det  normale.  Eglægningen  fore- 
gaar i sidste  uge  af  mai;  det  første  eg  har  jeg  saaledes  fundet 
lagt  den  20de  mai  1901,  Iste  juni  1902,  30te  mai  1904,  21de  mai 
1905,  24de  mai  1906.  Egantallet  er  5 — 7. 
I vældige  flokke  trækker  storfuglen  fra  sidst  i september  og 
høsten  udover  gjennem  Sydvarangers  furuskoge;  allerede  i begyn- 
delsen  af  oktober  har  som  regel  tiurerne  skilt  sig  ud  fra  røierne, 
og  hvert  kjøn  „trækker“  i adskilte  flokke,  tiurerne  i flokke  paa 
optil  halvhundrede  individer  og  vanlig  gjennem  de  noget  indenfor 
Pasvikdalføret  liggende,  af  mere  sammenhængende  storskog  bevoksede 
t]‘akter;  røieflokkene  følger  mere  de  med  inyro  vekslende  skograbber 
langs  elven.  Saa  sky  og  forsigtig  tiuren  som  regel  er,  gjør  dog 
lyden  af  skud  ingen  vii'kning  paa  den,  selv  om  kuglen  gang  paa 
gang  hviner  tæt  forbi  den,  naar  den  blot  ikke  ser  jægeren;  dette 
har  jeg  iagttaget  saavel  i træktiden  om  hosten  som  under  vaar- 
