12 
J.  Rekstad. 
[No.  9 
svarende  til  dette  niveau.  Toldia  arctica  sammen  med  Salix  polaris 
viser,  at  der  deng-ang  paa  vor  kyst  herskede  et  klima,  som  Spits- 
bergens  i nutiden.  Da  maatte  det  indre  af  landet  endnu  være  dækket 
af  is,  bræer  skyde  sig  iid  i fjordene  og  fylde  disse  med  isberg,  om- 
trent som  forholdene  er  i Grønlands  fjorde  for  tiden.  Drivisen  død 
da  om  sommeren  langs  kysten  og  skurede  de  fremspringende  dele 
af  den.  Om  vinteren  frøs  havet  til,  og  da  virkede  isfoden  sterkt 
destruerende,  særlig  paa  det  belte,  som  ligger  mellem  høi-  og  lav- 
vandsstand.  Eftersom  havet  sank  fra  flod  til  ebbe,  dannedes  der 
et  isdække  over  den  del  af  stranden,  som  nylig  stod  under  vand. 
Våndet,  som  var  trængt  ind  i berggrundens  sprækker,  frøs  og 
Fig.  3.  Strandlinje  paa  vestsiden  af  Bøinmelen  mellem  Tvevborgvik  og  Tollaks- 
vik  seet  fra  1.  Hisken. 
sprængte  ved  sin  udvidelse  disse  videre  og  videre  for  hver  gang, 
dette  gjentog  sig,  det  vil  sige  to  gange  i døgnet. 
Strandens  stene  og  de  af  berget  løssprængte  stykker  frøs  fast 
i isdækket.  Idet  våndet  steg  fra  lav-  til  høivand,  løftedes  isdækket 
med  sin  last  af  indfrosue  stene.  Denne  proces,  som  gjentog  sig  to 
gange  i døgnet,  vikle  bevirke,  at  isfoden  i vinterens  løb  stadig  til- 
tog  i tykkelse.  Naar  nu  ved  isløsningen  om  vaaren  havet  satte 
disse  masser  i bevægelse,  vikle  den  denudation,  som  derved  frem- 
bragtes  i strandniveanet,  være  en  faktor,  man  ikke  kan  se  bort  fra. 
Den  destruerende  virkning  af  isfoden  maatte  blive  ret  betydelig, 
naar  den  holdt  ved  igjennem  et  længere  tidsrum,  særlig  i de  egne, 
hvor  forskjellen  mellem  høi-  og  lavvand  var  stor. 
