8 
Caii  Fred.  Kolderup. 
[No.  14 
vel  er  steil  men  dog  Langtfra  vertikal;  ikkun  i den  gamle  Strand- 
linies  Niveau  blive  de,  i 5 — 7 F.ods  Høide,  afbrudte  temmelig  lod- 
i-et,  saa  at  deres  Udgaaende  her  have  ligesom  et  Skaar,  der  natur- 
ligviis  frembringer  et  Huk  i Bjergsiden.  Dette  Huk  er  dog  ingen- 
lunde saa  sammenhængende  fortsat,  som  man  af  det  i Afstand 
erholdte  Overblik  skulde  formode;  det  er  kun  tilstede,  hvor  Klipperne 
springe  skarpt  frem,  medens  Bjerget  paa  de  mellemliggende  Stykker, 
idetmindste  hvor  det  af  os  undersøgtes,  viste  et  almindeligt  .For- 
hold, og  var  bedækket  deels  med  løse  Stene,  deels  med  Grønsvær 
og  Kratskog.“ 
Denne  bcskiåvelse  bliver  det  nu  nødvendigt  at  ledsage  med  et 
par  bemerkninger.  Linien  er,  som  af  Keilhau  bemerket,  sterkest 
fremtrædende  ved  alle  næs,  men  kan  dog  omtrent  overalt  forfølges 
i de  smaa  indskjæringer  mellem  næssene.  I det  hele  er  strandlinjen 
saa  sterkt  udviklet,  at  den  efter  lokalkjendte  folks  udsagn  er  den 
eneste  fremkommelige  vei  langs  de  steile  fjeldsider  mellem  gaardene 
Mundal  i øst  og  Nepstad  i vest,  hvad  der  ogsaa  stemmer  med  det 
indtryk,  jeg  hk  af  forholdene,  da  jeg  vaaren  1904  gik  linien  op. 
Ror  man  langs  Osterfjordens  nordside,  vil  man  paa  mange 
steder,  ogsaa  paa  den  strækning,  hvor  strandlinjen  er  bedst  udviklet, 
se  talrige  skuringsstriber,  der  viser  os,  at  isbevægelsen  har  fore- 
gaaet  langs  fjordens  retning.  Disse  striber  sees  tydeligst  og  skar- 
pest  i høider  op  til  ca.  10  m.  over  nuværende  vandstand.  Høiere 
oppe  er  de  ligesom  mere  udvisket;  men  opgaar  man  strækningen 
mellem  Nepstad  og  Mundal  for  at  konstatere  deres  tilstedeværelse, 
er  det  dog  ikke  vanskeligt  at  paapege  dem  baade  nedenfor  og  oven- 
for strandlinjen.  I selve  linjen  har  jeg  ikke  seet  nogen  tydelige 
skuringsmerker;  men  man  kan  dog  iagttage  paa  mange  steder,  at  de 
fremstaaende  partier  er  tydelig  afglattet.  Paa  grund  af  de  obser- 
verte skuringsstriber  antog  professor  Sexe,  der  senere  har  studeret 
strandlinjen,®*'')  at  denne  ikke  kan  være  senglacial,  idet  „havet  jo 
dog  ikke  paa  en  klippellade  kan  udhule  en  fure,  hvori  der  lægger 
sig  en  markeret  skyggerand,  uden  at  udslette  bemeldte  skurings- 
merker, som  ikke  stikke  synderlig  dybt.“ 
Hvis  denne  Sexes  opfatning  er  rigtig.  burde  strandlinjen  vel 
nærmest  betegnes  som  samtidig  med  strandtladen.  Men  i saa  fald 
burde  der  vel  først  føiæs  bevis  for,  at  denne  og  aiidiæ  strandlinjer, 
som  liggei-  i samme  høide,  ogsaa  svarer  til  de  mest  fremtrædende 
niveauer  i den  gamle  strandHade.  Jeg  for  min  del  har  ikke  havt 
anledning  til  at  studere  den  gamle  strandHade  saa  indgaaende,  at 
