14 
Cav]  Fred.  Kolderup. 
[No.  14 
mod  havet.  Hertil  maa  bemerkes,  at  da  strandlinjen  ved  Mundal  i 
Osterfjorden  ligger  65.7  m.  o.  h.  og  ved  Erdal  paa  Askøen  65.5  m. 
0.  h.,  vilde  en  sænkning  fra  65.5  til  52.7  m.  o.  h.  paa  strækningen 
Erdal — Damsgaard  være  særdeles  usandsynlig.  Hvis  man  ogsaa  gaar 
ud  fra,  at  det  øvre  strandlinjeniveau  ligesom  det  øvre  terrasseniveau 
er  dannet  i den  epiglaciale  tid,  vilde  Damsgaardslinjen  ikke  godt  kunde 
være  epiglacial,  da  de  epiglaciale  terrasser  i fri  situation  i linjens 
nærmeste  nærhed  ligger  flere  meter  høiere.  Saaledes  ligger  der  ved 
Damsgaards  hovedgaard  en  terrasse,  hvis  høide  er  57  m.  o.  h.,  og  ter- 
rassen ved  Aarstad  ligger  56.4  m.  o.  h.  At  afgjøre  med  sikkerhed, 
til  hvilken  tid  en  saa  vel  udviklet  sete  ,som  Damsgaardsseten  er 
dannet,  kan  være  vanskeligt.  Man  kunde  tænke  sig,  at  den  var 
dannet  i senglacial  tid  samtidig  med  de  senere  fra  de  indre  fjord- 
strøg  af  Bergensfeltet  beskrevne  terrasser,  som  ligger  nogle  meter 
lavere  end  de  øverste.  Men  det  er  vel  sandsynligt,  at  havet  har 
staaet  i saa  kort  tid  ved  disse  grænser,  at  der  ikke  har  været  tid 
til  at  danne  en  saa  kraftig  udviklet  sete  som  Damsgaardsseten.  Man 
kunde  være  ineiæ  fristet  til  at  antage,  at  Damsgaardsseten  var  dannet 
i slutningen  af  ratiden,  da  havet  formodentlig  ved  Bergen  maa  have 
staaet  omtrent  i denne  høide,  men  man  kan,  muligens  ogsaa  med 
lige  stor  sandsynlighed,  formode,  at  den  er  ældre  end  det,  man  har 
kaldt  den  sidste  istid. 
I modsætning  til  den  anden  gruppes  linjer  danner  den  tredie 
gruppes  linjer  et  eneste  sammenhængende  niveau,  en  undtagelse 
dannes  muligens  af  seten  ved  Bougstrand,  der  ligger  i en  noget 
større  høide.  Til  dette  sæt  af  seter  i høider  af  omtrent  40  m.  o.  h. 
svarer  et  sæt  vel  udviklede  terrasser. 
Vi  har  altsaa  to  vel  udviklede  strandlinjeniveaner  i Bergens- 
feltet, det  ene  i en  høide  af  ca.  65  og  det  andet  i en  høide  af  ca. 
40  m.  0.  h.  Mellem  disse  to  niveauer  findes  der  enkelte  mindre 
vel  udviklede  setestumper. 
Vaar  talen  er  om  strandlinjer,  vil  jeg  med  det  samme  omtale 
et  andet  erosionsfænomen,  som  trættes  flere  steder  langs  Bergens- 
feltets  kyster,  nemlig  huledannelsenie.  Af  disse  har  man  nogle  i 
de  ydre  kyststrøg.  Saaledes  har  jeg  80  m.  ø.  f.  husene  paa  indre 
Sylte  i en  mod  syd  vendende  fjeldvæg  foruden  andre  erosionsmerker 
ogsaa  fundot  en  hule,  hvis  dimensioner  og  udseende  vil  kunne  sees 
af  flg.  2;  maalestangens  høide  er  4 m.  Hulen  gaar  2 m.  ind  i fjeldet, 
