1907]  Bergensfeltet  og  tilstødende  trakter  i senglacial  og  postglacial  tid. 
33 
De  epiglaciale  terrasser  eller  yoldiaterrasserne. 
Ser  vi  ganske  flygtigt  paa  denne  række  af  terrassemaalinger, 
synes  det  at  være  vanskeligt  at  paavise  nogen  lovmæssiglied.  Sam- 
menstiller man  imidlertid  de  fundne  høider,  vil  man  se,  at  det  over- 
veiende flertal  af  dem  samler  sig  til  flere  bestemte  niveauer.  Af 
disse  træder  ude  i naturen  navnlig  det  øvre  niveau  meget  sterkt 
frem,  dels  fordi  terrasserne  selv  er  betydelige  i udstrækning,  dels 
fordi  vi  linder  dette  niveau  forholdsvis  vel  udviklet  næsten  overalt, 
hvor  der  overhovedet  'findes  terrasser. 
Da  det  af  praktiske  hensyn  er  heldigt  at  have  en  betegnelse 
for  dette  vel  udviklede  terrasseniveau,  har  jeg  benyttet  dr.  Hansens 
gamle  betegnelse  og  kaldt  dem  de  epiglaciale  terrasser,  uagtet  jeg 
velvillig  skal  indrømme,  at  betegnelsen  epiglacial  for  saa  vidt  er 
lidet  heldig,  som  den  er  brugt  af  forskjelhge  forfattere  paa  noget 
forskjellig  maade.  For  mig  staar  det  saaledes,  at  den  epiglaciale 
tid  bør  anvendes  som  betegnelse  for  det  tidsrum,  da  bræerne  rykker 
frem  til  sydenden  af  de  store  sjøer  østerpaa,  og  da  yoldia  arctica,  saale- 
des som  paavist  af  Øyen,  paa  nyt  vandrer  ind  langs  vore  kyster.  I 
Vestlandets  store  terrassers  øvre  dele  linder  vi  vidnesbyrd  om  begge 
disse  foreteelser,  ved  Dale  har  saaledes  dr.  Reusch  i sin  tid  paa- 
vist, at  lagene  i den  øvre  terrasse  er  blevne  forskjøvne  af  frem- 
rykkende  bræ,  og  i de  øvre  lag  af  den  tilsvarende  terrasse  har  Rekstad 
paa  flere  steder  vestenfjelds  fundet  yoldia  arctica.  Skulde  betegnelsen 
de  epiglaciale  terrasser  have  vanskelig  for  at  vinde  anerkjendelse,  kunde 
man  maaske  betegne  de  øverste  terasser  som  yoldiaterrasserne,  idet 
yoldia  arctica  som  nævnt  optræder  øverst  i disse  terrasser.  En 
saadan  betegnelse  vilde  ogsaa  staa  i bedste  samklang  med  en  beteg- 
nelse som  „tapesterrassen“,  der  synes  at  Ande  indgang  overalt. 
En  tredie  betegnelse,  som  maaske  kunde  anvendes,  vilde  være 
dryasterrasserne,  efter  dnjas  octopetale,  som  jeg  har  fundet  ved 
Eide,  ved  Eksingedalens  begyndelse,  i disse  terrasser.  Øyen  sees 
imidlertid  i en  netop  udkommen  afhandling  at  have  benyttet  udtrykket 
dryasuiveauet  om  et  andet  og  noget  høiereliggende  niveau  end  de 
store  terrassers,  og  jeg  vil  derfor  ikke  anvende  dette  udtryk  om 
de  her  nævnte  store  terrasser. 
Gjennemlæser  man  fortegnelsen  over  høiderne  af  disse  øverste 
terrasser,  vil  man  se,  at  der  er  meget  stor  forskjel,  ja  saa  stor 
forskjel,  at  der  muligens  kunde  menes,  at  vi  her  staar  overfor  ter- 
rasser, som  ikke  tilhører  samme  oprindelige  niveau.  Forsøger  man 
26 
