1907]  Bergensfeltet  og  tilstodende  trakter  i senglacial  og  postglacial  tid. 
51 
Norvegiæ)  fordelt  molluskerne  paa  de  to  store  hovedgTupper,  den 
arktiske  og  den  boreale.  Jeg  er  enig  med  professor  Beøggee  i,  at 
selv  om  en  saadan  adskillelse  vil  være  meget  lettere  at  gjennem- 
føre  end  den  tidligere,  saa  er  den  for  de  formaal,  vi  geologer  sætter 
os,  naar  vi  skal  studere  faunaens  indvandring  eller  anvende  den 
som  grundlag  for  de  klimatiske  forholds  bestemmelse,  lidet  heldig. 
Trods  dette  vover  jeg  ikke  ligesom  Beøggee  at  optage  M.  Saes’ 
gamle  tredeling.  Jeg  har  derfor  efter  først  at  have  gjennemført 
Beøggees  inddeling  under  bearbeidelsen  af  mit  materiale  gaaet  over 
til  andre  inddelingsprinciper  og  for  G.  0.  Saes’  store  hovedgrupper 
gjennemført  en  yderligere  inddeling.  Ved  fastsættelsen  af,  til  hvilke 
af  disse  grupper  de  fundne  former  rettest  bør  henføres,  har  min 
kollega,  dr.  Appelløe,  ydet  mig  sin  værdifulde  bistand. 
Under  henvisning  til  senere  tiders  zoologiske  arbeider,  har  jeg 
forsøgt  i dette  arbeide  at  udskille  følgende  grupper;  1)  Den  ark- 
tiske, 2)  den  arktisk-boreale,  3)  den  boreale,  4)  den  lusitanisk- 
boreale  og  5)  den  lusitaniske. 
For  at  undgaa  misforstaaelser,  vil  det  blive  nødvendigt  at  for- 
klare lidt  nærmere,  hvad  jeg  mener  med  disse  forskjellige  grupper: 
Som  arktiske  har  jeg  betegnet  de  former  af  arktisk  oprindelse, 
som  nu  enten  udelukkende  er  indskrænket  til  de  arktiske  have  eller 
som  ialfald  kun  mere  sporadisk  optræder  udenfor  den  arktiske  region. 
I overensstemmelse  med  den  moderne  zoologiske  op fatning  af  denne,, 
bliver  der  til  den  at  regne  havet  ved  Grønlands  østkyst  nord  for 
Danmarksstrædet,  Spitsbergen,  Franz  Josephs  Land,  Novaja  Semlja, 
Murmankysten,  Østflnmarken,  Jan  Mayen  samt  Islands  nord-  og 
østkyst.  Som  eksempler  paa  saadanne  arktiske  arter  nævner  jeg 
den  typiske  ishavsmusling  yoldica  arctica  og  pecten  islandicus. 
Den  første  er  kjendt  fra  de  arktiske  dele  af  Amerika,  Grønland, 
Beeringshavet,  Sibiriens  nordkyst,  Karahavet,  Novaja  Semlja,  Hvide- 
havet  og  Spitsbergen,  men  findes  ikke  læugere  levende  ved  Norges 
kyster;  den  maa  altsaa  nærmest  betragtes  som  en  høiarktisk  eller 
ren  arktisk  form.  Den  anden  er  ogsaa  en  circumpolar  art,  men 
gaar  længere  syd  end  yoldica  arctica..  I vort  land  er  den  meget 
almiudelig  baade  i Finmarken,  i Lofoten  og  ved  Bodø.  Ved  vor 
vestkyst  kan  den  næsten  betegnes  som  uddød,  idet  den  kun  kj endes 
i et  lidet  eksemplar  fra  Herløvær  ved  Bergen  (M.  Saes)  og  et  fra 
Bnknfjord  (0.  Noedgaaed).  Som  det  af  dette  vil  fremgaa,  staar 
disse  to  som  typer  for  de  to  underafdehnger,  hvori  de  arktiske 
mollusker  kan  deles,  og  som  man  vistnok  mest  passende  kunde 
