54 
Carl  Fred.  Kolderup. 
[No.  14 
b (b  a)  = boreal  raed  boreoarktisk  udbredelse. 
b (1  a)  = boreal  med  udstrakt  arktisk  og  sydlig  udbredelse. 
1 b = lusitanisk  boreal. 
1 = lusitanisk. 
Selv  om  jeg  har  fundet  at  maatte  forlade  det  af  professor 
Beøggeb  foreslaaede  inddelingspriiicip,  vil  jeg  dog  ikke  undlade  ved 
den  nærmere  omtale  af  de  forskjellige  forekomster  at  foretage  bereg- 
ninger  efter  hans  system,  idet  man  ved  disse  beregninger  vil  faa 
god  anledning  til  at  sammenligne  de  forskjellige  forekomster  i Bergens- 
feltet  med  tilsvarende  forekomster  i Kristianiafeltet,  og  hvor  der 
paa  forekomsterne  i begge  felter  er  fundet  en  forholdsvis  rig  fauna, 
vil  de  fundne  forholdstal  altid  have  sin  betydning.  Ganske  ander- 
ledes  stiller  det  sig,  naar  der  knn  er  fundet  et  ringe  antal  arter. 
Naar  saaledes  andre  forfattere  paa  grundlag  af  f.  eks.  9 fundne 
arter  opstiller  en  beregning,  der  gaar  ud  paa:  '^/g  a og  % b,  saa  kan 
en  saadan  beregning  ikke  alene  ikke  have  nogen  betydning  for 
bestemmelsen  af  den  dalevende  faunas  karakter,  men  den  kan  ogsaa 
blive  helt  misvisende. 
De  ældste  glaeiale  afleiringer  i Bergensfeltet. 
Efterat  ismasserne  under  den  store  istid  havde  naaet  sit  maksi- 
mum, idet  de  mod  vest  bredte  sig  til  de  britiske  øer,  mod  syd  til 
Mellem-Tyskland  og  mod  øst  til  de  sydlige  og  østlige  dele  af  Rus- 
land, indtraadte  der  en  varmere  periode,  under  hvilken  storbræen 
trak  sig  mere  og  mere  tilbage.  De  fleste  mener,  at  denne  afsmelt- 
ning  med  større  eller  mindre  afbrydelser  fortsatte,  indtil  der  ind- 
traadte klimatiske  forhold  omtrent  som  nutidens,  men  at  der  saa 
atter  begyndte  en  fremrykning  af  bræerne,  der  endte  med,  at  ial- 
fald  den  rent  overveiende  del  af  Skandinavien  dækkedes  af  en 
mægtig  bræ.  Da  beviserne  for  en  varmere  periode  mellem  de  to 
istider  her  i Skandinavien  er  lidet  overbevisende,  og  man  ikke  har 
kunnet  blive  enig  om  grænserne  for  den  sidste  nedisning,  er  der  i 
den  sidste  tid,  særlig  af  den  svenske  geolog  dr.  Holst,  energisk 
hævdet,  at  man  i Skandinavien  kun  har  havt  en  istid,  d.  v.  s.  efterat 
storbræen  havde  naaet  sin  største  udbredelse,  smeltede  den  med 
større  eller  mindre  afbrydelser  af,  til  den  i længere  tid  kom  til  at 
ligge  ved  de  grænser,  som  den  efter  andres  mening  laa  ved  under 
den  sidste  istid;  denne  bliver  saaledes  kun  at  opfatte  som  et  vist 
afsnit  under  afsmeltningen. 
