66 
Carl.  Fred.  Kolderup. 
[No.  14 
anomia  ephippmm,  gaar  helt  til  Hvidehavet  i vor  tid.  Alle  findes 
de  nu  ved  Finmarkens  kyster. 
Da  overleiringen  af  morænemateriale,  hvor  det  findes,  maa 
antyde  en  fornyet  fremrykning'  af  bræen  over  isfrit  laud,  kunde 
man  være  tilbøielig  til  at  antage,  at  skjælresterne  skulde  skrive  sig 
fra  en  varm  interglacialtid.  Skulde  klimaet  under  denne  tid  imid- 
lertid være  omtrent  som  det  nuværende,  saa  maatte  vi  kunne  vente 
at  finde  sydlige  former,  som  nu  tildags  lever  paa  de  omtalte  steder. 
Som  vi  imidlertid  saa,  havde  de  fundne  skjælrester  gjennemgaaende 
et  boreoarktisk  præg,  og  de  kan  derfor  neppe  tages  til  indtægt  for 
en  mere  vidtgaaende  opfatning  end  denne,  at  efterat  de  klimatiske 
forhold  var  blevne  omtrent  som  ved  vort  lands  nordligste  kyster  i 
vor  tid,  begyndte  der  en  ny  fremrykning  af  bræen.  Om  man  i 
tilfælde  vilde  betegne  det  forud  for  bræ fremrykningen  gaaende  tids- 
rum  for  en  interglacial  tid,  saa  skulde  ialfald  temperaturen  da,  efter 
hvad  vi  har  seet,  ikke  være  høiere  end  den  nuværende  aarstempe- 
ratur  i Finmarken.  Hermed  er  der  dog  ikke  benegtet  muligheden 
af,  at  man  senere  skulde  kunne  finde  interglaciale  skjæl,  som  tydede 
paa  en  høiere  temperatur.  Findes  saadanne,  vil  altsaa  de  her  om- 
talte tilhøre  enten  begyndelsen  eller  slutningen  af  den  interglaciale  tid. 
Af  forekomster  udenfor  Bergensfeltet,  der  kan  sammenlignes 
med  disse,  idet  de  er  oprodet  af  bræ  eller  senere  dækket  af  glaciale 
afleiringer,  har  jeg  paaKarmøen  fundet  to,  nemlig  de  to  lerforekomster, 
hvorpaa  Bø  og  Nygaard  teglverk  drives.  Jeg  skal  i den  forbindelse 
meddele  lidt  om  de  indtryk,  jeg  har  faaet  af  forholdene  i den  nord- 
lige del  af  Karmøen  under  et  par  dages  ekskursion  der,  idet  jeg 
samtidig  henviser  til  dr.  Reuschs  tidligere  afhandliug  om  eiidel  af 
de  her  nævnte  forhold.'^^) 
Naar  man  kommer  spadserende  sydover  mod  Bø  teglverk,  der 
ligger  i den  sydligste  del  af  Torvestad  prestegjeld,  lige  paa  grænsen 
mod  Avaldsnæs,  ser  man  allerede  paa  afstand  en  jevnt  skraanende 
høideryg,  der  paa  sin  overflade  er  oversaaet  med  talrige  stene. 
Dette  er  den  saakaldte  Blodheien,  hvor  der  efter  sagnet  engang 
skal  have  staaet  et  stort  slag.  Blodheien,  hvis  udbredelse  vil  kunne 
sees  paa  kartskitsen  fig.  17,  strækker  sig  fra  Bo  teglverk  i 
vestsydvestlig  (ikke  som  af  Reusch  aiigivet  sydsydvestlig)  retning 
til  mellem  gaardene  Lande  og  Imren,  hvor  den  taber  sig  uden  at 
