1907]  Bergensfeltet.  og  tilstodende  trakter  i senglacial  og  postglacial  tid. 
73 
bræen.  Dennes  inderste  arme  maa  søges  i Eksingedalen  og  Yosse- 
elvens  dalfører ; muligens  er  dog  en  ringe  del  af  Eksingedalsbræens 
ismasse  gaaet  over  til  Osterfjordsbræen.  Længere  syd,  ved  Stang- 
helle, modtog  end  videre  Sørfjordsbræen  en  mægtig  tilvekst,  Bergs- 
dalsbræen.  Under  stadig  øgning  fortsatte  den  saa  udover  langs 
Sørfjorden,  indtil  den  mødte  Osterfjordsbræen.  Af  den  samlede 
bræmasse  fortsatte  en  del  videre  langs  Sørfjordens  retning  ud  gjen- 
nem  Eadfj orden,  medens  en  anden  del  fortsatte  videre  langs  Oster- 
fjordens  retning  til  den  sydligste  del  af  Holsenøen.  Her  mødte 
den  bræmasserne  fra  Eidsvaag  og  den  østlige  side  af  Byfjorden  og 
pressedes  af  dem  iid  gjennem  Herløfjorden. 
Bræmasserne  fra  Isdalen  ved  Bergen,  fra  strøget  omkring 
Nestun  o.  s.  v.  synes  at  have  taget  veien  udover  gjennem  Søre- 
kvarven  og  derfra  fortsat  ud  i Hjeltefjorden,  der  saaledes  bhver 
den  store  aliøbsrende  for  største  delen  af  Bergensfeltets  ismasser. 
Langs  Samnangerfj ordens  rende  gik  ogsaa  en  mægtig  bræ,  der 
fra  øst  optog  Eikelandsbræen  og  fra  vest  optog  bræmasserne  fra 
Svinningefjeld  gjennem  0 verdalen  og  fra  Gulfjeldets  sydlige  del 
gjennem  Hauglandsdalen  og  Oselvens  dal. 
Selv  paa  et  forholdsvis  tidligt  stadium  af  storbræens  afsmelt- 
ning  maa  de  vestlige  og  nordlige  øer  og  halvøer  i Bergensfeltet 
have  været  isfri. 
Under  den  fortsatte  afsmeltning  er  selvfølgelig  de  snebare 
arealer  i rask  vekst,  og  ved  begyndelsen  af  ratiden  kan  snegrænsen 
neppe  have  ligget  lavere  end  ca.  300  m.  o.  h.  Ved  ratidens  begyn- 
delse  forstaaes  da  det  tidsafsnit,  da  storbræen  østerpaa  laa  ved  de 
sammenhængende  morænerækker  i Smaalenene  og  Jarlsberg  og  Lar- 
viks  amter,  som  man  har  kaldt  de  ydre  raer. 
Som  bekjendt  er  en  exakt  bestemmelse  af  snelinjens  høide  i 
den  arktiske  region  ikke  saa  let,  og  det  sammenligningsmaterial, 
som  man  saaledes  kan  skaffe  sig  fra  nuværende  forhold,  er  derfor 
ikke  saa  godt,  som  ønskeligt  kunde  være.  Det  er  derfor  selvsagt, 
at  en  angivelse  af  snelinjens  høide  ved  ratidens  begyndelse  ikke 
kan  gjøre  fordring  paa  stor  nøiagtighed. 
Ved  studiet  af  de  ældste  senglaciale  afleiringer  i Kristiania- 
feltet  er  Bkøggee  kommen  til  det  resultat,  at  da  det  ældre  yoldialer 
ved  begyndelsen  af  ratiden  afleiredes  i de  ydre  dele  af  strøget 
omkring  Kristianiafjorden,  var  klimaet  nærmest  som  ved  det  kariske 
hav  i nutiden,  d.  v.  s.  aarstemperaturen  var  ca.  9°  C.  For- 
modentlig var  aarstemperaturen  den  gang  noget  høiere  paa  vest- 
