78 
Carl  Fred.  Kolderup. 
[No.  14 
er  ikke  at  undre  sig’  over,  naar  man  ved,  hvor  kort  tid  af  aaret 
solens  straaler  kan  naa  ned  til  Modalens  bund. 
En  tur  gjennein  Mofjorden  er  af  adskillig  interesse.  Den  for- 
henværende bestyrer  af  den  biologiske  station  i Bergen  Nordgaakd, 
har  i sin  af  handling  „Stndier  over  naturforholdene  i vestlandske  fjorde“ 
(Bergens  mnsenms  aarbog  for  1903)  træffende  noteret,  hvad  der 
vil  være  den  opmerksomme  iagttager  paafaldende,  naar  han  kom- 
mer ind  i Mofjorden:  ,,I  Mofjorden  falder  tangbeltets  øvre  grænse 
ikke  sammen  med  strandlinjen;  der  er  en  afstand  af  omtrent  1.5 
Fig.  25.  Skjæringen  i Mostrøinraet. 
m.  ned  paa  tanggrænsen.  Paa  grnnd  af  overfladevandets  sterke 
opblanding  ser  Mofjordens  strand  nd  som  bredderne  af  en  indsjø. 
Der  sidder  i strandlinjen  ingen  mytihis  edidis  eller  balanus  hala- 
noides  eller  littorma.  Først  nedenfor  1.5  meterlinjen  lindes  paa 
enkelte  steile  fjeldvægge  eksemplarer  af  Utforina  rudisd^ 
Fra  Mostrømraet  til  Mo  ved  endeu  af  fjorden  har  hr.  Nord- 
GAARD  følgende  lodskud:  35,  133,  ISO,  212,  188,  110  og  39  m. 
Disse  tal  giver  os  et  indtryk  af  dybdeforholdene  i fjorden. 
Den  0.5  km.  brede  moræne,  der  adskiller  Mofjorden  fra  Romer- 
heimsfjordcn,  er  som  ovenfor  nævnt  gjennembrudt  af  den  saakaldte 
Mostrøm,  der  knn  til  visse  tider  af  døgnet  kan  befares  af  de  rute- 
