Carl  Fred.  Kolderup. 
[No.  14 
deise.  Det  er  da  de  to  arter  neptunea  despecta  og  portlandia  lenti- 
cula,  der  har  den  største  interesse.  Den  første  af  disse  optræder 
ikke  gjerne  paa  ringere  dyb  end  30  m.,  og  den  anden  ikke  paa 
ringere  dyb  end  40  m.  Vindenesfaunaen  skulde  da  ikke  have  levet 
paa  mindre  dyb  end  40  m.  Vi  faar  nu  se,  hvorledes  dette  passer 
med  de  øvrige  forhold.  Skal  man  ved  hjælp  af  molluskfaunaen  faa 
udført  en  nogenlunde  brugelig  dybdebestemmelse,  maa  man  ikke 
blot  tage  hensyn  til  den  bathymetriske  iidbredelse  i det  hele  taget, 
men  specielt  have  opmerksomheden  henvendt  paa  den  bathymetriske 
udbredelse  under  de  klimatiske  forhold,  hvorunder  arten  har  levet. 
Angaaende  temperaturforholdene  i det  hvide  hav  har  Knipowitsch 
i sin  før  omtalte  afhandling  vist,  at  de  øvre  vandlag  adskiller  sig 
fra  de  undre  ved  at  have  en  forholdsvis  høiere  sommertemperatur  og 
en  større  amplitude.  Knipowitsch  betegner  vandlagene  over  20 
favne  (40  m.)  som  det  „varme  strøg“  og  lagene  under  20  favne  som 
det  kolde  strøg.  Hans  undersøgelser  har  vist,  at  der  er  nogen  for- 
skjel  paa  faunaen  i disse  to  zoiier,  selvoni  en  del  former  optræder 
i begge.  Fordeler  vi  de  i Vindenesleren  fundne  arter,  som  ogsaa  er 
fundne  af  Knipowitsch  i det  hvide  hav,  paa  de  to  strøg,  faar  vi 
følgende  sammenstilling ; 
Det  varme  strøg.  Det  kolde  strøg. 
An  om  i a ephippium . 
Pecten  islandicus. 
Leda  pernula. 
Astarte  elliptica. 
Astarte  hanksii. 
Macoma  calcaria. 
Mya  truncata. 
Saxicava  arctica. 
NepAunea  despecta. 
Natica  grønlandica. 
Yoldia  arctica. 
Leda  p)ernula. 
Astarte  ellipitica. 
Astarte  hanksii. 
Macoma  calcaria. 
Mya  truncata. 
Saxicava  arctica. 
Natica  grønlandica. 
Som  det  vil  sees  heraf,  er  de  fleste  arter  fælles  for  begge 
strøg.  Kun  i det  varme  strøg  forekommer  anomia  ephippium, 
pecten  islandicus  og  neptunea  despecta,  mens  paa  den  anden  side 
yoldia  arctica  alene  findes  i det  kolde  strøg.  Denne  blanding  tyder 
paa,  at  Vindenesfaunaen,  hvis  forholdene  var  som  i det  hvide  hav 
i nutiden,  nærmest  skulde  have  levet  paa  et  dyb  af  ca.  20  favne 
(40  m.),  d.  V.  s.  under  forhold  som  dem,  der  nu  hersker  paa  grænsen 
