1907]  Bergensfeltet  og  tilstødende  trakter  i senglacial  og  postglacial  lid. 
99 
mellem  det  varme  og  kolde  strøg.  Dette  er,  som  det  vil  erindres, 
netop  det  mindste  dyb,  som  den  forøvrigt  sparsomt  optrædende 
portlandia  lenticiila  i almindelighed  findes  paa  nu.  Leeche  angiver 
vistnok  ogsaa  at  have  fundet  den  paa  under  20  favnes  vand  i det 
kariske  hav,  men  det  var  kun  3 eksemplarer;  i lidt  større  antal 
fandt  han  den  først  i dybder  større  end  30  favner.  Ligeledes 
opføres  den  som  funden  paa  lidt  større  dyb  ved  Spitsbergen  og 
Grønland.  Det  synes  derfor  at  være  rimeligt  at  antage,  at  den 
ved  Vindenes  har  levet  paa  et  dyb  af  ca.  40  m.,  eller  maaske 
nogle  faa  meter  mere.  Da  nu  Yindenesleren  strækker  sig  fra  0 til 
5 m.  over  havet,  skulde  altsaa  havet,  da  de  sidste  lag  af  leren 
afsattes,  have  staaet  ca.  45  m.  eller  muligens  50  m.  høiere  end  nu. 
Hvidehavsfaunaen  skulde  da  have  levet  ved  Vindenes  under 
den  sidste  del  af  landets  sænkning  i senglacial  tid.  Hvordan  passer 
nu  dette  med  forholdene  i Bergensfeltet  forøvrigt?  Som  vi  saa 
tidligere,  laa  landet  her  i Bergensfeltet  (ialfald  i dets  nordlige  del) 
ved  slutningen  af  ratiden  sandsyuligvis  omtrent  42 — 43  m.  o.  h. 
Dette  vil  maaske  modsvare  45—50  m.  o.  h.  ved  Vindenes,  hvor  den 
marine  grænse  er  høiere,  og  sænkningen  derfor  har  været  forholdsvis 
større.  Ved  ratidens  slutning,  eller  maaske  lidt  senere,  skulde  man 
altsaa  have  havt  klimatiske  forhold,  som  svarer  til  nutidens  i det 
hvide  hav. 
Dette  synes  at  passe  ganske  godt  med  forholdene  østerpaa. 
Beøgger  antager  nemlig,  at  efter  at  ældre  arealer  er  dannet  i 
slutten  af  ratiden,  da  landets  sænkning  var  ca.  75  7o  af  den  hele 
senglaciale  sænkning,  indtraadte  klimatiske  forhold,  som  minder  om 
de  nuværende'  i det  hvide  hav.  Faunaen  havde  vistnok  den  gang 
et  noget  andet  præg  ved  Kristianialj orden,  idet  flere  af  de  høiark- 
tiske  former  synes  at  have  holdt  sig  der,  mens  de  vesterpaa  delvis 
var  erstattet  af  former,  der  skulde  bære  den  senere  udvikling.  Her 
fandtes  saaledes  arktiske  varieteter  af  mya  triincata,  store  individer 
af  pecten  islandicus  o.  s.  v.  I og  for  sig  er  det  vel  ogsaa  rimeligt,  at 
denne  invasion  af  mere  tempererte  former  maatte  komme  fra  vest. 
Fælles  for  Hvidehavsfaunaerne  vesterpaa  og  østerpaa  er  det  ringe 
antal  boreale  former. 
Selv  om  man  maa  antage,  at  yoldialeret  ved  Vindenes  er  sam- 
tidig med  afslntniugen  af  radannelsen  og  samtidig  med  det  ældre 
arealer  i Kristianiafeltet,  saa  kan  jeg  ikke  indse,  at  der  skulde  være 
nogen  væsentlig  hindring  herfor,  idet  det  vel  maa  forudsættes,  at  det 
varmere  Nordsjøvand,  der  dengang  paa  grund  af  landets  lavere 
