100 
Carl  Fred.  Kolderup. 
[No.  14 
beliggenhed  havde  lettere  adgang  til  Vindenes  end  nu,  vilde  have 
let  for  at  bevirke  en  liden  forhøielse  af  temperaturen  i det  høiere 
vandlag  i de  ydre  fjorde  paa  Vestlandet,  hvor  storbræen  allerede 
for  længst  var  opdelt  i bræarme,  og  hvor  disse  bræer  ved  dette 
tidsrum  havde  trukket  sig  tilbage  til  de  inderste  fjordarme  eller  til 
de  nuværende  dale.  Det  forekommer  mig,  at  faunaen  i Vestlandets 
ydre  fjorde  maa  have  levet  under  lidt  gunstigere  forhold,  ialfald  i 
littoralzonen,  end  faunaen  i den  inderste  del  af  det  daværende 
Skagerak,  hvor  storbræen  endnu  som  en  samlet  masse  skjøv  sig 
frem  i havet.  At  forskjellen  ikke  han  have  været  stor,  er  klart. 
Hvor  høit  landet  laa  ved  begyndelsen  af  ratiden  her  vesterpaa, 
ved  man  ikke,  og  derfor  kan  man  ikke  med  sikkerhed  beregne 
den  procentvise  sænkning  til  de  forskjellige  tider.  Gaar  man  ud 
fra,  at  landet  her  som  ved  Kristianiaf jorden  laa  lige  saa  høit  som 
nu  ved  begyndelsen  af  ratiden,  skulde  ved  slutten  af  ratiden  og  ved 
afsætningen  af  Vindenesleren  65—70  % af  den  hele  sænkning 
være  udført.  Efter  Brøggers  beregning  skulde  i Kristianiafeltet 
75  7o  af  sænkningen  være  udført  ved  ratidens  slutning  og  Hvide- 
havstemperaturen  være  indtraadt,  da  landets  nedsænkning  beløb  sig 
til  ca.  80  % af  den  hele.  At  gaa  ind  paa  en  nærmere  diskussion 
af  disse  forhold  har  imidlertid  ingen  interesse,  da  det  endnu  ikke 
er  lykkedes  med  sikkerhed  at  fastsætte  strandlinjens  beliggenhed 
ved  begyndelsen  af  ratiden  i Bergensfeltets  forskjellige  dele. 
De  af  Rekstad  fundne  eksemplarer  af  yoldia  arctica  i Nord- 
fjord og  paa  Søndmøre  synes  at  skrive  sig  fra  et  noget  senere  afsnit 
end  den  tid,  som  Yindenesfaunaen  representerer.  Det  samme  gjælder 
ogsaa  ØYENS  fund  af  yoldia  arctica  i nærheden  af  den  epiglaciale 
strandlinje  i Kristianiafeltet  og  i Trondhjemsfeltet. 
Planterester  i de  epiglaeiale  terrasser. 
Efter  at  jeg  flere  steder  uden  held  havde  søgt  efter  fossiler  i 
ter]’asserne,  lykkedes  det  mig  vaaren  1905  i den  epiglaciale  terrasse 
ved  Eidsland  at  finde  endel  planterester,  der  vistnok  var  meget 
daarlig  opbevarede,  men  som  alligevel  vil  have  sin  interesse.  I en 
høide  af  S5 — 40  m.  o.  h.  saaes  i denne  terrasse,  hvis  høide  af  mig 
er  nivelleret  til  58.3  m.  o.  h.,  flere  tynde  rustrøde  sandlag  eller 
sandstriber,  der  ligger  mellem  lidt  tykkere  lag  af  fln  lerblandet  sand. 
Her  fandt  jeg  aftryk  af  endel  blade,  som  det  paa  grund  af  det 
