102 
Carl  Frad.  Kolderup. 
[No.  14 
vis  enkel.  Man  regner,  at  den  aarlige  middeltemperatur  aftager 
med  omtrent  0.7°  C.  for  hvert  100  m.,  altsaa  med  7.0°  C.  for  1000 
m.,  og  da  nu  den  aarlige  middeltemperatur  for  Bergen  er  7.0°  C., 
skulde  altsaa  den  aarlige  middeltemperatur  i en  høide  af  1000  m. 
her  i Bergensfeltet  være  0°  C.  Høiere  kunde  altsaa  neppe  aars- 
temperaturen  have  været  ved  havets  niveau  inde  ved  Eidsland,  da 
dryas  octopetale  og  dens  ledsagere  voksede  der  i den  epiglaciale 
periodes  begyndelse.  Men  der  er  selvfølgelig  intet  til  hinder  for, 
at  den  kunde  være  lidt  lavere. 
Da  en  aarstemperatur  af  0°  C.  omtrent  skulde  svare  til  Øst- 
finmarkens,  hvor  aarstemperaturen  efter  Brøggers  angivelser  skulde 
være  omtrent  + V2  ° C-,  ligger  det  nær  at  undersøge,  hvordan  det 
er  med  de  3 hernævnte  planters  optræden  i den  nordligste  del  af 
vort  land  samt  i de  strøg,  hvor  aarstemperaturen  er  noget  lavere, 
strøget  omkring  det  hvide  hav  og  den  sydlige  del  af  Spitsbergen. 
Hr.  overlærer  Jørgensen  har  derom  meddelt  mig  følgende: 
„Scdix  polaris  gaar  selv  nordpaa  kun  undtagelsesvis  ned  til 
havet.  Den  er  almindelig  overalt  paa  Spitsbergen  og  findes  ogsaa 
i det  nordlige  Rusland  (hvor  den  sandsynligvis  er  almindelig  ned 
til  havet;  men  jeg  ved  dette  ikke  bestemt). 
Salix  reticulata  gaar  nordpaa  hyppig  ned  til  havet.  Den  er 
sjelden  paa  Spitsbergen  (dog  fundet  nogle  steder;  jeg  har  selv  seet 
den  paa  et  af  de  opgivne  steder,  nede  ved  kysten)  og  findes  ogsaa 
i det  nordlige  Rusland  (her  sandsynligvis  hyppig). 
Dryas  octopetala  er  hyppig  helt  ned  til  kysten  i Nordland  og 
Finmarken.  Den  er  almindelig  paa  Spitsbergen  og  findes  ogsaa  i 
det  nordlige  Rusland  (sandsynligvis  almindelig  ned  til  kysten). “ 
Det  skulde  efter  dette  ansees  rimeligst  at  sammenligne  for- 
holdene den  gang,  da  den  øvre  del  af  den  epiglaciale  terrasse 
dannedes,  med  temperaturforholdene  ved  det  hvide  hav  eller  muligens 
ved  Spitsbergens  vestkyst  i nutiden. 
Bergensfeltet  i epiglaeial  tid. 
Efterat  storbræ-en  østenfjelds  i længere  tid  havde  ligget  ved 
de  saakaldte  ydre  raer,  indtraadte  der  gunstigere  klimatiske  forhold, 
og  storbræen  trak  sig  med  endel  tildels  større  afbrydelser  tilbage 
til  trakterne  indeufor  de  store  østlandske  sjøer  (Mjoseu,  Randsfjord 
0.  s.  V.).  Men  saa  bliver  de  klimatiske  forhold  ugunstige,  og  stor- 
