1907]  Borgensfeltet  og  tilstødende  trakter  i seiiglacial  og  postglacial  tid.  X03 
bræen  rykker  atter  frem  til  sydenden  af  de  store  østlandssjøerne. 
Dette  tidsrum,  da  storbræen  rykker  frem  til  og  lig^ger  ved  sydenden 
af  de  store  indsjøer,  har  enkelte  kaldt  indsjøperioden,  andre  den 
epiglaciale  periode.  Da  navnet  indsjøperioden  refererer  sig  til  specielt 
østlandske  forhold,  har  jeg  for  min  part  helst  villet  bibeholde  navnet 
den  epiglaciale  periode,  som  betegnelse  for  den  tid,  der  er  karak- 
teriseret  ved  den  nye  fremrykning  af  storbræen  og  dens  arme.  Her 
vesterpaa  er  denne  fremrykning  allerede  tidligere  paavist  af  dr. 
Reusch.^^)  Dr.  Reusch  har  vistnok  ikke  selv  udtalt,  at  de  tegn 
paa  bræfremrykning,  som  han  fandt  ved  studiet  af  terrassen  ved 
Dale  station  paa  Yossebanen,  maatte  skyldes  bræfremrykning  i epi- 
glacial  tid;  men  for  mig  har  det  allerede  fra  første  gang,  jeg  havde 
anledning  at  studere  denne  forekomst,  staaet  klart,  at  denne  frem- 
rykning kun  kan  være  fremrykningen  i epigiacial  tid.  Man  maa 
nemlig  huske  paa,  at  den  terrasse,  som  der  her  er  tale  om,  ifølge 
mine  maalinger  hører  til  det  store,  øvre  terrassetrin  (yoldiaterras- 
serne),  og  at  saaledes  enhver  fremrykning,  der  er  tidligere  end  den 
epiglaciale,  er  udelukket.  Den  ved  Dale  paaviste  fremrykning  kan 
saaledes  ikke  være  den  samme  som  f.  eks.  den  fremrykning  af  bræ 
over  det  isfrie  land  paa  Karmoen,  som  beskrives  af  dr.  Reusch 
i samme  af  handling. 
Da  yoldia  arctim  findes  i den  øverste  del  af  de  øvre,  store 
vestlandsterrasser  (yoldiaterrasserne)  og  ligeledes  er  paavist  i af- 
leiringerne  foran  de  store  sjøer  østerpaa  og  i tilsvarende  niveauer 
i det  trondhjemske,  er  det  vel  rimeligst  at  sammenligne  de  klimatiske 
forhold  under  epiglacialtiden  her  vesterpaa  med  de  klimatiske  for- 
hold ved  Yestspitsbergen  i nutiden.  Under  disse  Horudsætninger 
skulde  det  kunne  gaa  an  at  give  et  kartografisk  billede  af  Bergens- 
feltet  i epiglacialtiden  (indsjøtiden).  Paa  pl.  I har  jeg  givet  et 
saadant  billede  under  hensyntagen  til  havets  og  snelinjens  daværende 
beliggenhed.  Hvad  snelinjens  beliggenhed  angaar,  maa  det  bemerkes, 
at  en  liden  forskyvning  i den  ene  eller  anden  retning  ikke  vil  for- 
aarsage  nogen  større  forandring  af  det  kartografiske  billede,  naar 
kartets  maalestok  er  saa  liden,  som  den  er  her. 
Øverste  myabanker  og’  tilsvarende  lerlag. 
De  høiestliggende  skjælforekomster,  som  jeg  har  fundet  i Bergens- 
feltet,  ligger  paa  Kuven  ved  elvens  udløb  af  Ulvenvandet  i en  høide 
at  42  m.  o.  h.  og  ved  Lyssandtræet  i Os  i en  høide  af  40  m.  o.  h. 
