112 
Crtii  Fred.  Koldevup. 
[No.  14 
paafaldende,  at  de  høiarktiske  former  mangler.  Yi  finder  ikke 
hverken  yoldia  arctica  eller  area  glacialis  eller  pecten  grønlandicus 
eller  de  andre  høiarktiske  mollusker,  som  er  karakteristisk  for 
Kristianiafeltets  ældste  lerlag.  Faunaen  har  meget  mere  en  ud- 
præget  boreoarktisk  karakter,  og  de  overveiende  arter  kan  vistnok 
bedst  betegnes  som  arktisk-nordlig  boreale.  Dette  bibringer  en 
straks  den  tanke,  at  hvad  der  skulde  ligge  nærmest,  skulde  være 
at  sammenligne  faunaen  fra  disse  gamle  lerlag  i Bergensfeltet  med 
den  fauna,  der  nu  lever  ved  de  koldeste  kyststrøg  af  vort  land. 
Et  blik  paa  tabellen,  der  viser  os,  at  pecten  islcmdicus,  astarte 
elliptica,  mya  truncata,  saxicava  pholadis  og  lepeta  coeca  er  de 
hyppigste  mollusker,  synes  ogsaa  at  støtte  en  saadan  antagelse; 
men  det  bliver  selvfølgelig  nødvendigt  gjennem  en  nærmere  under- 
søgelse  af  de  forskjellige  arter  at  faa  et  sikrere  grundlag  at  staa 
paa.  Jeg  skal  derfor  nu  gaa  over  til  at  omtale  de  fundne  arters 
form  og  størrelse,  deres  optræden  o.  s.  v.  De  skrifter,  som  her- 
under frembyder  sig  til  sammenligning,  er:  W.  C.  Brøggee:  „Om 
de  senglaciale  og  postglaciale  nivaaforandringer  i Kristianiafeltet“, 
M.  Sars:  „Om  de  i Norge  forekommende  fossile  dyrelevninger  fra 
quartærperioden“,  G.  0.  Sars:  „Bidrag  til  kundskaben  om  Norges 
arktiske  fauna“,  H.  Friele:  „Oversigt  over  de  i Bergens  omegn 
forekommende  skaldækte  mollusker",  H.  Friele  og  J.  A.  Grieg: 
„Mollusca  III  “ (Den  norske  nordhavsekspedition)  og  Sparre 
Schneider:  „Tromsøsundets  molluskfauna". 
Anomia  ephippium,  Lin.,  der  forekommer  paa  3 af  de  nævnte 
forekomster,  findes  i forholdsvis  smaa  eksemplarer.  Den  forekom- 
mer fra  det  hvide  hav  til  Madeira  og  Middelhavet,  og  Brøgger 
anfører,  at  den  i Kristianiafeltet  først  findes  i yngre  og  yngste 
arealer,  der  synes  at  være  afsat  under  en  temperatur  som  den,  man 
nu  har  i Østfinmarken  (4-  V2°)-  Der  er  altsaa  for  denne  arts  ved- 
kommende intet  iveien  for,  at  de  heromhandlede  lerlag  i Bergens- 
feltet kan  være  afsat  under  klimatiske  forhold  som  de  nuværende 
Østfinmarkens,  ja  man  kan,  da  de  i Bergensfeltets  ældre  lerlag 
fundne  eksemplarer,  synes  at  være  meget  smaa,  muligens  tænke  sig, 
at  afieiringerne  skriver  sig  fra  en  tid,  da  temperaturen  var  som  ved 
Murmankystens  nu.  Men  her  skulde  vi  da,  naar  vi  udelukkende 
tager  hensyn  til  denne  lusitanisk-boreale  form,  staa  ved  nordgrænsen 
af  det  omraade,  hvor  vi  kunde  tænke  os  afieiringerne  henlagt. 
Fecten  islcmdicus,  Mull.,  forekommer  i saa  stor  mængde  paa 
de  heromhandlede  forekomster,  at  den  maa  betegnes  som  den  hyp- 
