114 
Carl  Fred.  Kolderup. 
[No.  14 
Yed  den  norske  kyst  ei’  den  særlig  talrig  i den  arktiske  region. 
Den  bathymetriske  udbredelse  er  5 — 200  favne.  “ Spaeee  Schneidee 
siger  i sin  afliandling  om  „Tromsøsundets  mollusker“,  at  den  flndes 
omtrent  overalt  paa  næsten  alslags  bund  fra  10  favne.  I Kristiania- 
feltet  optræder  den  først  i yngre  arealer  og  øverste  myabanker  i 
Smaalenene,  og  det  er  vel  da  rimeligt.  at  ikke  de  her  omhandlede 
lerforekomster  er  ældre.  Jeg  har  maalt  nogle  af  de  største  eksem- 
plarer og  fundet  følgende  værdier: 
Hjelmaas  33  mm.  lang,  25  mm.  bred. 
— 33  „ „ 23  „ 
Florvaag  30  „ „ 22  „ „ 
Disse  maal  stemmer  saa  nogenlunde  med  de  af  Spaeee  Schneidee 
opgivne  maal  for  de  største  nulevende  arter  i Tromsøtrakten. 
Macomci  caJearia,  Chemn.,  optræder  i langt  mindre  mængde 
end  foregaaende  og  er  kun  fundet  paa  Kattenæ,s.  Macoma  calcaria 
er  en  circumpolar  art,  hvis  sydgrænse  er  Østersjøen.  Den  flndes 
i alle  senglaciale  og  postglaciale  afleiringer  baade  i Kristianiafeltet 
og  Bergensfeltet. 
2Iya  truncata,  Lin.,  flndes  paa  alle  de  ovenfor  nævnte  fore- 
komster og  optræder  navnlig  i Florvaag  i betydelig  mængde.  Mya 
truncata  optræder  i tre  varieteter,  idet  endel  bliver  at  henføre  til 
varieteten  uddevallensis,  endel  til  den  tykskallede  og  endel  til  den 
tyndskallede  og  mere  langstrakte  form  af  forma  tyinca,  De  største 
individer  af  denne  form  naar  en  længde  af  66  mm.;  dette  er  netop 
det  maal,  som  angives  af  Saes  for  de  nulevende  individer  i vort 
lands  arktiske  zone.  I Kristianiafeltet  begynder  den  i yngre  arealer 
og  de  øvre  myabanker,  akkurat  som  de  fleste  af  de  foregaaende. 
Saxicava  j^holadis,  Lin.,  og  saxicava  arctica,  Lin.,  optræder 
ikke  saa  hyppigt  som  foregaaende.  Af  saxicava  arctica  har  jeg 
ogsaa  fundet  den  af  Beøggee  nævnte  „korte,  tykke,  monstrøse  varietet 
tiddevallensis,  der  peger  i retning  af  mere  høiarktisk  ud’vikling,“  men 
som  dog  optræder  i Smaaleiienes  myabanker. 
Boreochiton  marmoreus,  Fabe.,  begynder  som  de  fleste  af  de 
ovenfor  omtalte  former  i de  øverste  myabanker.  Spaeee  Schneidee 
omtaler  den  som  meget  almindelig  overalt,  særlig  fra  20—50  m.  i 
Tromsøsiindet. 
Leyeta  coeca,  Muld.,  flndes  paa  3 af  forekomsterne  og  i tildels 
ikke  saa  ringe  mængde.  G.  0.  Saes  anfører,  at  det  største  af  de 
ved  Norges  nordlige  kyster  fundne  eksemplarer  var  14  mm.  Spaeee 
