1907]  Bergensfeltet  og  tilstøclende  ti  akter  i senglacial  og  postglacial  tid.  125 
i Bergensfeltet  laa  ca.  40  m.  o.  h.,  maatte  de  lier  nævnte  mollusker 
have  levet  paa  et  dyb  af  20 — 30  m. 
Med  det  samme  disse  øvre  myabaiiker  behandles,  vil  jeg  omtale 
et  forhold,  som  jeg  ved  samtaler  med  konservator  J.  A.  Gkieg  er 
kommet  ind  paa.  Geieg  har  nemlig  gjort  den  iagttagelse,  at  stik- 
lingen nu  findes  i en  hel  del  ferskvand  i Bergensfeltet.  Han  har 
saaledes  fundet  den  i Ulvenvand,  Søftelandsvand,  Kalandsvand^ 
nedre  Titlestadvand,  Krokeidvand,  Apeltunvand,  Iglevand,  Gravdals- 
vand,  Eidsvaagsvandene,  Livand,  Langevand,  Haukaasvand,  Store- 
vand  paa  Holsenø  og  Fæstevand  ved  Brudknappen.  Alle  disse 
indsjøer  ligger  lavere  end  den  marine  grænse,  og  da  stiklingen  er 
en  forholdsvis  svag  svømmer,  er  det  vel  sandsynlig,  at  den  er  kommet 
ind  i disse  vande  den  gang,  da  de,  mens  landet  laa  lavere  end  nu, 
stod  i forbindelse  med  havet.  Da  nu  tiere  af  de  nævnte  indsjøeiy 
som  f.  eks.  Kalandsvandet,  ligger  i høider,  der  nærmer  sig  op  mod 
den  marine  grænse,  maa  stiklingen  allerede  i senglacial  tid  have 
vandret  ind  i de  her  nævnte  indsjøer.  Saa  vidt  jeg  kan  se,  er  der 
intet  i veien  for  en  saadan  antagelse,  da  stiklingen  nu  findes  saa 
langt  nord  som  ved  Finmarkens  kyster,  og  Finmarksklimaet  allerede 
ved  begyndelsen  af  hævningsperioden  maa  være  indtraadt  ved  Ber- 
ge nskysten. 
De  lavere  myabanker. 
Ved  en  gravning  i anledning  bygning  af  nyt  kommunelokale  paa 
Nestun,  ca.  10  km.  syd  for  Bergen,  fandt  doktor  Toekildsen  paa 
Nestun  i en  af  de  derværende  terrasser,  hvis  høide  jeg  senere  har 
maalt  til  33  5 m.  o.  h.,  adskillige  aftryk  af  fossiler,  som  han  straks 
gjorde  mig  opmerksom  paa.  Da  jeg  i forening  med  doktoren  be- 
søgte  findestedet,  fandt  vi  i den  noget  lerholdige  sand  endel  aftryk 
af  fossiler,  som  trods  det  smuldrende  materiale,  hvori  de  var  opbe- 
varet,  let  lod  sig  bestemme.  De  fundne  former  var  mytilus  ediilis, 
cardium  edule,  mya  inincata  og  macoma  ccdcaria.  De  to  første 
syntes  at  være  de  overveiende,  men  der  fandtes  ogsaa  en  del  eksem- 
plarer af  den  sidstnævnte  art,  macoma  ccdcaria.  Da  de  over- 
veiende arter  mytilus  edulis  og  cardium  edule  er  udprægede  littoral- 
former  med  en  udbredelse  fra  resp.  0 — 10  og  0—5  favne,  maa  man 
kunne  gaa  ud  fra,  at  den  gang,  da  dyrene  levede  her,  maatte  hav- 
overfiaden  ikke  være  langt  borte.  De  to  andre  former,  macoma 
ccdcaria  og  mya  irunccda,  der  forekommer  paa  dyb  fra  resp.  0 — 40 
