126 
Carl  Fred.  Koklerup. 
[No.  14 
Cg-  0—50  favne,  taler  heller  ikke  mod  en  saadan  opfatning,  der 
bliver  saa  meget  sandsynligere,  naar  man  ogsaa  erindrer,  at  disse 
dyr  er  fundne  i den  øverste  rand  af  en  terrasse.  Da  dennes  høide 
(høieste  del)  er  nivelleret  til  33.5  m.,  maa  man  kunne  gaa  ud  fra, 
at  havet  den  gang  omtrent  har  staaet  saa  meget  høiere  end  nu. 
Desværre  er  faunaen  for  fattig  til,  at  man  kan  drage  nogen  sikkre 
slutninger  angaaende  de  klimatiske  forhold.  Jeg  tror  dog,  at  det 
or  værd  at  lægge  merke  til,  at  vi  her  for  første  gang  møder  en 
saa  sydlig  form  som  cardium  edide,  der  i vor  tid  findes  saa  langt 
syd  som  i Middelhavet  og  ved  de  kanariske  øer,  men  som  paa  den 
anden  side  rigtignok  kan  optræde  saa  langt  nord  som  i Vestfinmar- 
ken.  Da  den  imidlertid  i Kristianiafeltets  afleiringer  først  optræder 
i ældste  cardiumler,  der  er  atleiret  under  temperaturforhold  som  det 
nuværende  Nordlands,  skulde  det  ikke  være  usandsynligt,  at  klimaet 
i Bergensfeltet  paa  den  tid,  da  cardhim  edule  levede  ved  Nestun, 
omtrent  svarede  til  det  nuværende  Nordlands.  Vi  faar  imidlertid 
se,  om  ikke  der  skulde  findes  andre  skjælforekomster,  som  kan 
.støtte  denne  antagelse. 
En  skjælforekomst,  hvis  alder  saa  nogenlunde  svarer  til  denne, 
or  den  af  Beøggee  i hans  før  omtalte  arbeide'^)  pag.  351  behandlede 
forekomst  fra  Solheimsviken  ved  Bergen.  Beøggers  kjendskab  til 
denne  forekomst  skriver  sig  fra  notiser  i et  af  professor  Munstee 
efterladt  manuskript.  Skjællene  er  fundne  af  Heeman  Feiele, 
der  formodentlig  i sin  tid  har  givet  Munstee  nogle  notiser  om  dem. 
Hr.  Feiele  har  for  nogle  aar  siden  skjænket  Bergens  museums 
geologiske  afdeling  sine  samlinger  af  glaciale  og  postglaciale  skjæl, 
og  blandt  disse  findes  da  ogsaa  skjællene  fra  Solheimsviken,  som 
jeg  har  gjennemgaaet  sammen  med  hr.  Feiele.  Det  viste  sig  ved 
denne  gjennemgaaelse,  at  den  af  Beøggee  anførte  liste  over  faunaen 
er  temmelig  ufuldstændig,  idet  Beøggee  kun  opfører  13  arter, 
mens  der  i virkeligheden  er  24,  altsaa  henimod  det  dobbelte. 
Efter  revisionen  kommer  listen  at  omfatte  følgende  arter: 
1.  b.  Anomia  ephippium,  Lin.  (b.). 
1.  b.  Anomia  striaia,  Beocchi.  (1.) 
a.  (b.  a.)  Pecten  islandicus,  Mull,  (a). 
1.  b,  Pecten  maximus,  Lm.  (1.). 
1.  b.  Cardium  echinatum,  Lin.  (1.). 
1.  b.  Cardkim  fasciatum,  Mont.  (b.) 
1.  b.  Lomicardiiim  norvegicum,  Spengl.  (1.). 
