1907]  Bergensfeltet  og  tilstødende  trakter  i seiigiacial  og  postglacial  tid.  X37 
arter  staar  disse  nær.  Naar  jeg-  imidlertid  ikke  har  villet  opføre 
disse  forekomster  sammen  med  de  sikre  postglaciale  hanker,  saa  ei- 
det dels  fordi  procenten  af  lusitanisk-boreale  arter  er  mindre  end 
hos  disse,  og’  dels  fordi  de  her  behandlede  lerforekomster  ved  sin 
rigdom  paa  pecten  islandicus  og  for  den  enes  vedkommende  ogsaa 
paa  mija  truncata  tydelig  viser  sit  nære  slegtskab  med  myaban- 
kerne.  Den  af  de  postglaciale  forekomster,  de  skulde  vise  den  største 
overensstemmelse  med  er  forekomsten  ved  Moberg  i Os.  Men  sam- 
menligner vi  f.  eks.  de  ved  Moberg  og  de  ved  Inderøen  fundne 
skaller  af  mya  truncata  med  hinanden,  vil  vi  se,  at  Mobergfore- 
komstens  ved  sin  form  og  hele  sit  udseende  mere  nærmer  sig  de 
nulevende.  Ogsaa  ved  sit  større  antal  af  lusitanisk-boreale  arter 
adskiller  Mobergforekomsten  sig  fra  de  to  her  behandlede  fore- 
komster. 
Professor  Brøgger  har  ment  nærmest  at  maatte  sammenligne 
faunaen  i de  lavere  myabanker  ved  Kristiania  med  den  fauna,  som 
nu  lever  ved  Nordlands  kyst,  og  heri  er  jeg  enig.  Da  bliver  vel 
faunaen  i forekomsterne  ved  Inderøen  og  ved  Hegrenes  nærmest 
at  sammenligne  med  den  nuværende  fauna  ved  kysten  af  Trond- 
hjems  stift.  Naar  der  paa  den  ene  side  tages  hensyn  til  udvik- 
lingen  af  det  arktisk-boreale  og  paa  den  anden  side  til  det  lusi- 
tanisk-boreale element,  er  jeg  ialfald  kommet  til  dette  resultat. 
De  postglaciale  skjælbanker. 
Sammenligner  man  faunaen  i myabankei’ne  og  deres  lerlag  med 
faunaen  i de  banker,  som  jeg  nu  gaar  over  til  at  behandle,  vil  man 
linde  en  saa  stor  forskjel,  at  man  uden  større  betænkning  vil  sam- 
menfatte de  tidligere  behandlede  forekomster  som  senglaciale  i mod- 
sætning  til  alle  de  lavtliggende  postglaciale  forekomster,  som  nu 
nærmere  skal  omtales,  og  hvis  fauna  i det  store  og  hele  er  omtrent 
som  nutidens.  Forskjellen  vil  være  paafaldende,  naar  man  sammen- 
ligner de  postglaciale  bankers  fauna  med  de  ældre  myabankers, 
men  vil  udviskes  noget,  hvis  sammenligningen  gjælder  faunaen  i de 
postglaciale  banker  og  de  yngste  myabanker. 
De  postglaciale  banker  ligger  alle  i ringe  høider  over  havet, 
fra  havets  niveau  og  op  til  ca.  5 m.  over  nuværende  havstand. 
Kun  en  af  bankerne,  nemlig  ostræabanken,  ved  Hop  ligger  noget 
høiere,  nemlig  ca.  12  m.  o.  h. 
