140 
Carl  Fred.  Kolderup. 
[No.  14 
Under  „sjørmcleii“,  eu  8.5  m.  o.  h.  liggende  strandvold,  fandtes 
ved  udtapningen  af  Skeievand  paa  Jæderen  en  ferskvandsgytje, 
der  kun  ligger  ca.  2 m.  o.  h.  Holmboe  drog  af  dette  den  slut- 
ning, at  da  strandvoldens  høieste  punkt  under  maksimum  af  sænk- 
ningen  maa  have  ligget  under  havets  overflade,  maa  den  samlede 
sænkning  have  udgjort  mindst  8 å 9 m. 
Ved  Ramsaa  paa  Andøen  har  samme  forfatter  fundet  analoge 
forholde;  det  er  her  en  torvmyi’,  som  ligger  under  en  marin  strand- 
vold, hvis  høide  er  9 å 10  m.  o.  h. 
Naar  man  har  læst  Holmboes  beskrivelse  af  de  to  netop  om- 
talte forekomster  og  saa  ser  lidt  nærmere  paa  de  forekomster,  hvor 
jeg  har  fundet  beviser  for  tapes-littoiinasænkningen,  vil  man  linde 
en  paafaldende  overensstemmelse. 
Fig.  37.  Profilet  veU  Haugevaagen  paa  Karmø. 
Det  første  sted,  hvor  jeg  havde  anledning  til  at  paavise  tapøs- 
littorinasænkningen,  var  ved  Haugevaagen  i Torvestad  prestegjeld 
paa  Karmøen.  Indenfor  den  indre  ende  af  Haugevaagen  ligger  der 
mellem  knauserne  en  forholdsvis  jevn  mark,  hvis  underlag  er  myr- 
jord. Ved  mit  besøg  paa  stedet  laa  der  opspadet  torv  af  to  slags 
beskalfenhed.  En  del  var  mørk  og  fast  og  en  anden  del  af  samme 
udseende  som  den,  vi  ellers  Under  i de  øvre  lag  af  vore  torvmyrer. 
Det  viste  sig  nu  ved  forespørgsler,  at  disse  forskjellige  slags  torv 
var  adskilt  ved  mellemliggende  sandlag.  Ved  hjælp  af  et  haandbor, 
som  jeg  havde  med,  fik  jeg  paa  et  par  steder  paa  sydsiden  af 
myren  overbevist  mig  om  rigtigheden  af  bøndernes  udsagn.  Jeg 
fandt  nemlig  øverst  V2  m-  mægtigt  lag  af  torv,  derunder  ca.  V2  m. 
sand,  saa  V2  af  en  slags  evje  og  saa  endelig  V2  ni.  torv,  hvor- 
